Справа № 335/1601/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Справа № 335/1601/19 Провадження №ЗП/280/44/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду з Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя (за підсудністю) надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати позивачу пенсію за віком з часу звернення.

Ухвалою суду від 08.04.2019 вищевказана позовна заява залишалась без руху. У встановлений судом строк від позивача до суду надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 25.03.2019.

Ухвалою суду від 20.05.2019 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправно відмовлено їй у призначені пенсії за віком. Зазначає, що її загальний страховий стаж на момент звернення до Пенсійного фонду складав більше ніж 22 роки, у зв`язку з чим вона має право на призначення пенсії за віком у віці 55 років, відповідно до положень статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що повноваження щодо призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не передбачені для ГУ ПФУ в Запорізькій області жодним нормативним актом, а сам позивач не перебуває на пенсійному обліку у відповідача, то відповідач не здійснює щодо позивача жодних владно-управлінських функцій та не несе жодних зобов`язань. Зазначає, що Пологівське об`єднане УПФУ в Запорізькій області є діючим та виконує функції щодо призначення (перерахунку) та виплати пенсії. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що у жовтні 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Оріхівського управління Пологівського об`єднаного УПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом Пологівського об`єднаного УПФУ в Запорізькій області від 12.10.2018 №235/Ш-7 позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком у віці 55 років.

Позивач не погодившись з відмовою у призначенні пенсії за віком звернулась зі скаргою до Пенсійного фонду України.

Листом Головного управління ПФУ в Запорізькій області від 21.12.2018 №2369/Ш-1 позивача повідомлено про те, що право на пенсію згідно діючого законодавства виникне у позивача після досягнення 60 років, тобто у 2023 році, за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що в обґрунтування вимог про призначення пенсії за віком позивач посилається на те, що має загальний страховий стаж роботи понад 20 років, а тому має право на призначення пенсії відповідно до приписів статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до приписів статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Разом з тим, суд зазначає, що з 01.01.2004 набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі Закон №1058).

Статтею 1 Закону №1058 визначено, що пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пенсіонер особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1058, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, із набуттям з 01.01.2004 чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення пенсій, зокрема пенсій за віком, здійснюється у відповідності саме до положень Закону №1058.

Зазначене твердження суду узгоджується з положеннями пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058, відповідно до яких, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Отже, на даний час положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються виключно в частині визначення права на пенсію за вислугу років, проте позивач просив призначити пенсію за віком, у зв`язку з чим положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосуються до спірних правовідносин.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

За таких обставин, суд зазначає, що наявність у позивача страхового стажу понад 20 років не є підставою, для призначення пенсії за віком, відповідно до положень статті 26 Закону №1058, оскільки з 01.01.2018 обов`язковою умовою для призначення пенсії за віком на загальних засадах є наявність віку у 60 років та страхового стажу передбаченого статтею 26 Закону, виключення встановлені лише для жінок 1961 року народження і старших, проте, позивач народилась 1963 року, у зв`язку з чим зазначена пільга на неї не розповсюджується.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачу було правомірно відмовлено у призначені пенсії за віком, оскільки на момент звернення до Пенсійного фонду позивач не відповідала критеріям встановленим статтею 26 Закону №1058.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки статтею 1 зазначеної Угоди визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Щодо твердження позивача про наявність підстав для зарахування періоду праці на території прирівняної до районів Крайньої Півночі 1 рік як 1,9 роки, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 15.01.1993 набула чинності Тимчасова Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення.

Відповідно до приписів частини 2 статті 1 Тимчасової угоди, громадянам ОСОБА_2 , що домовляються, які працювали як у районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи у районах Крайньої Півночі.

Згідно статті 2 Тимчасової угоди, при визначенні права на пенсію у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди застосовується Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, який діяв до 1 січня 1992 року.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що ОСОБА_1 у період з 08.08.1983 по 16.12.1983 працювала в Усть-Куломська районна лікарня Комі АРСР; з 06.04.1984 по 01.08.1984 Усть-Куломський хлібозавод Комі АРСР; з 06.08.1984 09.11.1988 Усть-Куломська районна лікарня Комі АРСР.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону №1058, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Суд зазначає, що постановою Ради Міністрів СРСР №12 від 03.01.1983 (остання редакція відповідно до інформації на сайті Верховної Ради України від 23.06.1990) затверджено Перелік районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, проте, Усть-Куломський район Комі АРСР станом на 01.01.1991 не відносився до місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі.

Так, позивач вказує на те, що Указом Президента Російської Федерації №46 від 24.01.1992 (з подальшими змінами та доповненнями) було визначено Усть-Куломський район Комі АРСР таким, що відноситься до місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі, проте, суд зазначає, що такі зміни внесено лише з 01.04.1992 (пункт 6 указу), тобто зазначені зміни не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки виникли після 1991 року.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу і на ту обставину, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 (далі Положення №28-2), Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд).

Згідно пп.7, 8 п.4 Положення №28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, на територію на якій зареєстрований позивач, повноваження щодо призначення/перерахунку пенсії делеговані Пологівському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області, до складу якого входить Оріхівський відділ обслуговування громадян.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ) про зобов`язання вчинити дії відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова