Справа № 440/4261/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 р.Справа № 440/4261/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу містобудування, архітектури та капітального будівництва виконавчого комітету Глобинської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року, (ухвалене суддею Клочко К.І., повний текст якого складено 21.01.2019 року) по справі № 440/4261/18 за позовом ОСОБА_1 до Відділу містобудування, архітектури та капітального будівництва виконавчого комітету Глобинської міської ради , Виконавчого комітету Глобинської міської ради про визнання неправомірними дій, визнання неправомірною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу містобудування, архітектури та капітального будівництва виконавчого комітету Глобинської міської ради, Виконавчого комітету Глобинської міської ради, в якому просив: визнати неправомірними дії щодо відмови у видачі містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, загальною площею 0,13 га (кадастровий номер НОМЕР_4), для будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_1 всупереч положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні; визнання неправомірною та скасування відмови, оформленої листом від 23.06.2018 р. за вих. № М-11-20/3, у видачі містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, загальною площею 0,13 га (кадастровий номер НОМЕР_4) для будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_1 ; зобов`язання видати за заявою ОСОБА_1 містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, загальною площею 0,13 га (кадастровий номер НОМЕР_4), для будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_1 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною та скасовано відмову відповідача оформлену листом від 23.06.2018 р. за вих. № М-11-20/3, у видачі містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, загальною площею 0,13 га (кадастровий номер НОМЕР_4), для будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_1 ; зобов`язано відповідача видати за заявою ОСОБА_1 містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, загальною площею 0,13 га (кадастровий номер НОМЕР_4), для будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_1 ; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 р. та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

У судовому засіданні представники відповідачів вимоги апеляційної скарги підтримали та просили скасувати рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки 0,13 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_4 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується

Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_13 від 14.04.2004 р.

29.05.2017 р. позивач звернувся до Виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області з заявою про видачу містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки загальною площею 0,13 га, кадастровий номер НОМЕР_4 для будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності, що підтверджується державним актом серія НОМЕР_13 від 14.04.2004 р.

За результатами розгляду вказаного звернення відповідач листом № М-02-25/1996 від 27.06.2017 р. ОСОБА_1 відмовлено у наданні містобудівних умов та обмежень забудови вищевказаної земельної ділянки, оскільки земельна ділянка є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, будівництво на землях фермерського господарства не суперечить законодавству, але у нього не фермерське господарство і крім того відповідно до затвердженого генерального плану міста запропонована ним земельна ділянка для будівництва господарської будівлі сховища продукції городництва розташована на території садибної житлової забудови.

Позивачем вказана відмова відповідача оскаржена в судовому порядку.

Постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 11.05.2018 року по справі № 527/1454/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано неправомірною та скасовано відмову, оформлену листом від 27.06.2017 р. за вих. № М-02-25/1996 Виконавчого комітету Глобинської міської ради у видачі ОСОБА_1 містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, загальною площею 0,13 га, кадастровий номер: НОМЕР_4 для будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_1 ; зобов`язано Виконавчий комітет Глобинської міської ради Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки загальною площею 0,13 га, кадастровий номер: НОМЕР_4 для будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_1 .

За результатами повторного розгляду звернення ОСОБА_1 , відповідно до постанови Глобинського районного суду Полтавської області від 11.05.2018 р. по справі № 527/1454/17 щодо надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для проектування об`єкту будівництва каркасної господарської будівлі із легких конструкцій-тимчасового сховища продукції городництва, загальною площею 0,13 га, з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства Відділом містобудування, архітектури та капітального будівництва виконавчого комітету Глобинської міської ради відмовлено у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для проектування об`єкта будівництва відповідно до п.п. 3 п. 4 ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності": невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача, яка оформлена листом від 23.06.2018 р. за вих. № М-11-20/3, у видачі містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, загальною площею 0,13 га, (кадастровий номер НОМЕР_4 ), для будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 5 ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування.

Згідно із ч. 3 ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Процедуру надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст визначає Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року № 109.

Відповідно до п. 2.1 Порядку містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими п. 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно із п. 2.4 Порядку розгляд заяви, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у видачі містобудівних умов та обмежень або внесення змін до них з відповідним обґрунтуванням надається уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, визначений п. 2.1 цього розділу.

Аналіз вищевказаних норм вказує, що обов`язок уповноваженого органу містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви прийняти рішення про надання містобудівних умов та обмежень або про відмову у їх наданні.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно із п.п. 9 п. "а" ч. 1 ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, стосовно надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

Відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ "Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст", затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 07.07.2011 року за № 109 (що діяв під час спірних правовідносин), Містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими п. 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Пунктом 2.4. Порядку, розгляд заяви, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Згідно із ч. 5 ст. 25 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адміністративно-територіальних меж до моменту вилучення (викупу) земельних ділянок.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У зв`язку з відмовою відповідача видати містобудівні умови та обмеження позивачу, порушено право останнього на забудову земельної ділянки в межах її цільового призначення.

Крім того, ч. 3 ст. 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" також передбачено, що зонування території здійснюється з дотриманням, зокрема, вимог урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території.

Разом з тим, як вбачається з листа Виконавчого комітету Глобинської міської ради від 29.01.2018 року № М-02-26/315 щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , інформацію, відомості чи пояснення та викопіювання з містобудівної документації, яка діяла у 2004 році на території м. Глобине надати немає можливості у зв`язку з тим, що така документації відсутня у виконавчому комітеті Глобинської міської ради та останній не володіє інформацією щодо того, до якої категорії земель відносилась зазначена земельна ділянка у 2004 році на час передачі її у власність ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративний справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відмова Відділу містобудування, архітектури та капітального будівництва виконавчого комітету Глобинської міської ради у видачі містобудівних умов та обмежень є протиправною, прийнятою з порушенням прав позивача.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 08.04.2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15.09.2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), п. 38).

Застосовуючи до спірних правовідносин практику ЄСПЛ колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Відділом містобудування, архітектури та капітального будівництва виконавчого комітету Глобинської міської ради не дотримано принципу "належного урядування", оскільки Глобинська міська рада у 2004 році передала позивачу земельну ділянку саме для ведення особистого селянського господарства. При цьому позивач, як власник цієї земельної ділянки, мав певні правомірні очікування щодо можливості її забудови.

Разом з тим, відповідач фактично позбавив позивача права на використання земельної ділянки згідно її цільового призначення без надання йому будь-якої компенсації.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не дотримано і концепції "правомірних очікувань", викладеної, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії", яка полягає у тому, що в особи, якщо вона дотрималась усіх вимог законодавства, виникають правомірні очікування, тобто особа має усі підстави вважати, що рішення уповноваженого органу є дійсним, та розраховувати на певний стан речей.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача видати за заявою ОСОБА_1 містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки загальною площею 0,13 га (кадастровий номер НОМЕР_4) для будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_1 .

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 195, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу містобудування, архітектури та капітального будівництва виконавчого комітету Глобинської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року по справі № 440/4261/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 18.06.2019 року