Справа № 1.380.2019.000033
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3256/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Пліша М.А., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представниці відповідача Прокопик І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Брильовський Р.М.,

час ухвалення рішення: 14:18:40,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 28.02.2019 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1185 о/с від 23.11.2018 в частині звільнення ОСОБА_1 /М-143386/ вихователя приймальника-розподільника для дітей Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, капітана міліції з органів внутрішніх справ; поновлення ОСОБА_1 на посаді вихователя приймальника-розподільника для дітей Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 08.11.2015 року; стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 12762 (дванадцять тисяч сімсот шістдесят дві) грн 88 коп з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1185 о/с від 23.11.2018 в частині звільнення ОСОБА_1 /М-143386/ вихователя приймальника-розподільника для дітей Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, капітана міліції з органів внутрішніх справ. Поновлено ОСОБА_1 на посаді вихователя приймальника-розподільника для дітей Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 08.11.2015 року. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 12762 (дванадцять тисяч сімсот шістдесят дві) грн 88 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3298 (три тисячі двісті дев`яносто вісім) грн 78 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допущено до негайного виконання.

Рішення мотивоване тим, що у спірному випадку фактично мала місце реорганізація ГУ МВС України у Львівській області, оскільки відповідна функція держави не ліквідована. Також суд першої інстанції вважає, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був звільнений, оскільки звільнення позивача зі служби в поліції є протиправним.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 із письмовим рапортом про звільнення з ОВС у зв`язку з переведенням до іншого міністерства, у визначеному Законом України «Про національну поліцію» порядку станом на 06.08.2018 не звертався, тому не використав можливість щодо працевлаштування, передбачену перехідними положеннями Закону України «Про Національну поліцію». Також скаржник вказує, що перебування працівників міліції на лікарняному не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію». Скаржник зазначає, що ГУ МВС перебуває у стадії ліквідації, а не реорганізації, а тому позивач не може бути поновлений на неіснуючій посаді.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги і відзиву на неї в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з червня 2008 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. На момент звільнення займав посаду вихователя приймальника-розподільника для дітей ГУ МВС України у Львівській області, мав спеціальне звання - капітан міліції.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №809 о/с від 06.11.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з посади вихователя приймальника-розподільника для дітей ГУ МВС України у Львівській області за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону У країни «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року у справі №813/6490/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного суду від 10.05.2018 року у справі №813/6490/15 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2016 року та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі №813/6490/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним дії та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06 листопада 2015 року №809 о/с про звільнення капітана міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас за п.64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів); поновлено ОСОБА_1 на посаді вихователя приймальника-розподільника для дітей ГУМВС у Львівській області з 07.11.2015 року; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 117 029 (сто сімнадцять тисяч двадцять дев`ять) грн. 12 коп.

На виконання вищевказаного рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі №813/6490/15 наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1184о/с від 23.11.2018 року позивача поновлено на посаді вихователя приймальника-розподільника для дітей Головного управління Міністерства внутрішніх справ України з 07.11.2015 року.

Цього ж дня, 23.11.2018 року наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1185 о/с «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за п. 64 «г» Положення /через скорочення штатів/ капітана міліції ОСОБА_1 /М-252191/, вихователя приймальника-розподільника для дітей Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, з 07.11.2015 року.

Згаданий наказ «Про звільнення» позивач отримав на пошті 10 грудня 2018 року, що підтверджується копією конверту, на якому стоїть печатка «Укрпошта» з відміткою дати відправлення « 04» грудня 2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, згідно з частиною 2 цієї статті звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 49-2Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Вказані норми кореспондують із п.п. 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону України «Про Національну поліцію», якими встановлено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним вказаним Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування вказаного Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у вказаному пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до змісту наведених норм, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, що правильно вказав суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, виходячи з системного тлумачення законодавчих норм, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачу роботодавець не пропонував жодної посади, тобто не намагався виконати свій обов`язок з працевлаштування.

Щодо твердження скаржника про неможливість ним запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду у зв`язку з ліквідацією ГУ МВС України у Львівській області, колегія суддів зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ " ліквідовано, зокрема, ГУ МВС України у Львівській області. Проте, в Законі України "Про Національну поліцію" та постанові Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 чи інших нормативно-правових актах не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які покладались на органи міліції.

Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що у спірному випадку фактично мала місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави не ліквідована. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) з працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивача звільнено протиправно, з порушенням встановленого законодавством порядку, а тому є достатні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1185 о/с від 23.11.2018 в частині звільнення ОСОБА_1 /М-143386/ вихователя приймальника-розподільника для дітей Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, капітана міліції з органів внутрішніх справ.

Оскільки днем звільнення позивача згідно з наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1185 о/с від 23.11.2018 є 07.11.2015 року, то ця дата являється останнім днем служби, а тому позивач підлягає поновленню на службі з 08.11.2015 року.

Також відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи норми п. п. 2, 3, 5, 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, та відомості з довідки про доходи ОСОБА_1 від 18.09.2018 р. №301/68, якою встановлено, що середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 108,16 грн., позивач перебував у вимушеному прогулі 118 днів - з 24.10.2018 р. по 19.02.2019 р., суд першої інстанції правильно обчислив розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, що підлягає виплаті на його користь, в сумі 12762 грн 88 коп., з якого слід відрахувати податки, збори та інші обов`язкові платежі, які утримуються із сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі № 1.380.2019.000033 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді М. А. Пліш
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 21.06.2019 р.