Справа № 120/1139/19-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1139/19-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк Алла Юріївна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

20 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Кузьменко Л.В. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Шпикуляк Ю.В.,

представників апелянта: Ходаковського Ю.В., Осадчука С.В.

представника позивача: адвоката Бабійчук О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року (ухвала постановлена у м. Вінниця, дату складання повного тексту ухвали та час її постановлення не зазначено) у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

І.ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

1. 26.04.2019 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду від публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" надійшла заява про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №386 від 22.03.2019 року про накладення штрафу на ПАТ "Вінницягаз" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання.

2. Заява мотивована тим, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг протиправно зобов`язано ПАТ «Вінницягаз» вчинити дії із здійснення перерахунку всім побутовим споживачам, обсяги споживання яких були приведені до стандартних умов, що не було предметом позапланової перевірки, за результатами якої НКРЕКП було складено акт № 79 від 15.03.2019 року.

3. На думку позивача, такими діями НКРЕКП втручається та перешкоджає ПАТ «Вінницягаз» здійснювати господарську діяльність із розподілу природного газу у відповідності до вимог Ліцензійних умов з розподілу природного газу, Кодексу газорозподільних систем та інших нормативно-правових актів, що здійснюють державне регулювання діяльності суб`єктів господарювання на ринку природного газу, та порушую права ПАТ «Вінниця газ, як оператору газорозподільної системи в частині достовірного обліку природного газу, а невжиття заходів істотно ускладнить та/або унеможливить відновлення Товариством порушених НКРЕКП прав та інтересів.

4. Крім того зазначено, що оскаржуваною постановою порушено принцип рівності побутових споживачів на ринку природного газу, оскільки частину газу, спожитого мешканцями квартир з індивідуальними лічильниками, фактично будуть оплачувати інші споживачі, які не забезпечені індивідуальними лічильниками газу і розраховуються за показами загально будинкового лічильника газу.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

5. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року заяву задоволено.

6. Забезпечено позов шляхом зупинення дії постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №386 від 22.03.2019 року «Про накладення штрафу на ПАТ "Вінницягаз" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання».

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

7. Апелянт, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та прийняти нову про відмову в забезпеченні позову.

8. Апелянт посилається на те, що рішення про забезпечення позову, прийняте судом першої інстанції без належних доказів, підтверджуючих, що невжиття заходів забезпечення позову може дійсно істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

ІІ. ДОВОДИ СТОРІН

9. Апелянт, крім вищевказаних доводів, стверджує, що приймаючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції не дослідив чи існували чинники, що стали підставою для прийняття оскаржуваної Постанови № 368, а отже передчасно дійшов висновку про наявність ознак очевидної протиправності рішення суб`єкта власних повноважень.

10. При цьому, обґрунтовуючи свою позицію, апелянт посилається на порушення позивачем норм чинного законодавства, які, на його думку, стали підставою для застосування останнім фінансових санкцій у вигляді накладення штрафу та прийняття рішення про зобов`язання позивачу усунути виявленні порушення.

11. Заявник вказав, що за результатами позапланової перевірки, НКРЕКП постановою № 368 одночасно з приписом про усунення порушень застосувала до ПАТ «Вінницягаз» і штрафні санкції у вигляді накладення штрафу, чим порушило вимоги Законів України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»), «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», а також Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності». Протиправність дій щодо прийняття оскаржуваної постанови № 368 також підтверджується Розпорядженням Державної регуляторної служби України від 07.06.2019 № 52, винесеного за результатами розгляду Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування апеляційної скарги ПАТ «Вінницягаз» на Постанову № 368.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

12. Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13. Відповідно до вимог ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

14. За змістом ч. 4 ст. 150 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

15. Частиною 1 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

16. Відповідно до положень ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

17. Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

18. На підставі ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

ІV. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

19. Із системного аналізу вимог наведених норм випливає, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

20. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

21. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

22. Законодавець встановив три підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову у справі, зокрема такими є:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності;

- наявні ознаки очевидного порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

23. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

24. У вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

25. Із аналізу наведеного видно, що обов`язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову є обґрунтована заява сторони в тому рахунку й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та неможливість в подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи.

26. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

27. Тому у вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

28. Відповідно до наданих відомостей у заяві про забезпечення позову слідує, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, інтересам та обов`язкам, оскільки рішення та дії НКРЕКП відносно ПАТ «Вінницягаз» є грубими та очевидними. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 386 від 22.03.2019 року зобов`язано позивача здійснити перерахунок всім побутовим споживачам , обсяги споживання яких були приведені до стандартних умов. При цьому, у разі здійснення перерахунку всім споживачам (яких налічується в зоні ліцензованої діяльності ПАТ «Вінницягаз» більше 400 тис. абонентів) у частині визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу за попередні періоди без приведення об`єму спожитого природного газу до стандартних умов згідно оскаржуваної постанови, тягнуть за собою зміну великого обсягу процесів та значного часу, оскільки значення коефіцієнта коригування показів лічильника залежить від фактичного розміщення лічильника (зовні приміщення або в неопалюваному приміщенні або в опалюваному приміщенні) та від відстані місця входу газопроводу в опалюване приміщення до вхідного штуцера лічильника, та можуть призвести до технічного збою програмного забезпечення та безповоротної втрати відповідних даних.

29. Разом із тим, виконання позивачем пункту 3 оскаржуваної постанови НКРЕКП, ставить в нерівні умови споживачів природного газу, облік газу яких здійснюється, зокрема, за допомогою загальнобудинкових лічильників газу та/або за допомогою.встановлених у побутових споживачів лічильників газу, обладнаних термокомпенсаторами, які в автоматичному режимі здійснюють приведення об`єму газу до стандартних умов із застосуванням відповідного коефіцієнта компенсації, передбачених Методикою приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26 лютого 2004 року № 116, по відношенню до побутових споживачів, в яких встановлені індивідуальні лічильники газу без термокомпенсатора, оскільки перші споживачі і надалі продовжують сплачувати вартість газу із розрахунку спожитих об`ємів, приведених до стандартних умов.

30. Враховуючи з`ясовані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам не тільки позивача, а й побутових споживачів природного газу, до ухвалення рішення в даній адміністративній справі.

31. Колегія судді не приймає доводи апелянти, що приймаючи рішення про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови № 368, суд першої інстанції втрутився в дискреційні повноваження НКРЕКП, що суперечить чинному законодавству, виходячи з наступного.

32. Згідно ст. 1 та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон про НКРЕКП), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки І_МС, постачання природного газу.

33. Як зазначено в ч. 2 ст. З Закону про НКРЕКП Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.

34. За приписами ч. 5 ст. 14 Закону про НКРЕКП, рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями.

35. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосувати санкції у вигляді:

1) застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень;

2) накладення штрафу;

3) зупинення дії ліцензії;

4) анулювання ліцензії.

36. Згідно із пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5 (далі - Методологія), на яку посилається НКРЕКП, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

37. Поміж із тим, стаття 55 Конституції України передбачає право захисту осіб від наслідків дій та/або бездіяльності володарів дискреційних повноважень. Зокрема, згідно зазначеної статті кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

38. Позиція, що навіть орган державної влади, наділений дискреційними повноваженнями, має при прийнятті рішень дотримуватися верховенства права також закріплена у рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2018 року № 7-р/2018.

39. Зокрема у п. 2.3. рішення зазначається:

«Конституційний Суд України вважає, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними.

Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України "цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів" (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 8 червня 2016 року № 3- рп/2016).

40. У доповіді "Верховенство права", схваленій Європейською Комісією "За демократію через право" на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (СОЩАД(2011)003^) (далі - Доповідь), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).

41. У пункті 45 доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

42. Щодо заборони свавілля у пункті 52 доповіді вказано таке: хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необгрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

43. Отже, наведені правові позиції Конституційного Суду України, відповідні положення доповіді дають підстави стверджувати, що конституційний принцип верховенства права вимагає законодавчого закріплення механізму запобігання свавільному втручанню органів публічної влади при здійсненні ними дискреційних повноважень у права і свободи особи».

44. Відтак, нормами Закону про НКРЕКП, апелянту надано право приймати рішення за результатами здійснених заходів нагляду (контролю). Разом із тим, прийняті НКРЕКП рішення мають бути законними. І саме для реалізації гарантованих Конституцією України прав, ч. 3 ст. 5 Закону про НКРЕКП передбачено, що рішення регулятора можуть бути оскаржені в судовому порядку. При цьому, цією ж нормою зазначено, що оскарження рішень Регулятора не зупиняє їх виконання.

45. Також колегія суддів зазначає, що наведені обставини свідчать про те, що в разі задоволення позовних вимог для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

46. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову та задоволення заяви представника позивача щодо забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №386 від 22.03.2019 року про накладення штрафу на ПАТ "Вінницягаз" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання.

47. Колегія суддів зауважує, що звертаючись до адміністративного суду з заявою про забезпечення позову, зацікавлена особа повинна переконливо обґрунтувати, що існує очевидна загроза її правам, свободам чи інтересам, або їх захист стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль або понести відповідні витрати. Крім того, конкретний спосіб в який позивач просить забезпечити позов має співвідноситись з заявленими позовними вимогами. Заходи забезпечення позову мають бути розумними, обґрунтованими та адекватними заявленим позовним вимогам. Такими заходами має бути забезпечено збалансованість інтересів сторін, а також інших осіб, що беруть участь у справі.

48. З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги заяви про забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

49. При цьому, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №386 від 22.03.2019 року «Про накладення штрафу на ПАТ "Вінницягаз" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання» не скасовує чинність оскаржуваної постанови відповідача, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі та зацікавлених осіб, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим актом заходів до вирішення спору по суті.

50. Заходи забезпечення адміністративного позову у такий спосіб, який просить позивач, відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, застосовуючи заходи забезпечення позову судом не розглядається питання правомірності заявлених позовних вимог і наявності обставин, як підстав для задоволення позову. У даному випадку судом встановлюється саме існування спору та обрано адекватні заходи для забезпечення позову, які будуть діяти до моменту вступу у законну силу судового рішення.

51. Відтак, колегія суддів погоджується, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають меті застосування інституту забезпечення адміністративного позову, та є ефективним засобом до набрання законної сили рішенням прийнятим по цій справі.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

52. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

53. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

54. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

55. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

56. Суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 червня 2019 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Кузьменко Л.В. Драчук Т. О.