Справа № 1340/5596/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3605/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Большакової О.О., Пліша М.А.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

позивач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач: Цимбор Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі №1340/5596/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання призначити пенсію за вислугою років,-

суддя в 1-й інстанції - Мричко Н.І.,

час ухвалення рішення - 19.02.2019 о 12:38:36 год.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 25.02.2019,-

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та згідно з уточненими позовними вимогами просив визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16 жовтня 2018 року за №364/9 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років з 10 серпня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та органах Державної кримінально-виконавчої служби України на посадах молодшого начальницького складу. Відповідно до наказу Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 29 січня 2018 року №10 О/С-18 був звільнений з органів кримінально-виконавчої системи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Зазначає, що на момент звільнення мав календарну вислугу років на службі - 20 років 11 місяців 20 днів, що у пільговому обчисленні становить 27 років 00 місяців 18 днів. Вказує, що звертався із заявою до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України для подальшого направлення пакету документів у ГУ ПФ України у Львівській області для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідач рішенням від 16 жовтня 2018 року №364/9 відмовив у призначенні пенсії на підставі відсутності достатньої кількості календарної вислуги років. Вважає, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має право на пенсію за вислугу років, оскільки на день звільнення мав необхідну вислугу років в пільговому обрахуванні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що правовою підставою для набуття особою, яка проходила службу, зокрема в органах Державної кримінально-виконавчої служби, права на призначення пенсії за вислугою років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого у відповідності до норм законодавства, регулюючих засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення. Звертає увагу, що законодавством регламентовано пільгове обчислення стажу осіб, які проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби, що є гарантією їх соціальних прав на пільгове пенсійне забезпечення. Водночас зазначає, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено обмежень щодо зарахування вислуги років вказаної категорії осіб у пільговому обчисленні до стажу, який надає право на призначення пенсії за вислугу років. При цьому, звертає увагу, що з аналізу положень постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 випливає, що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», а не при визначенні розміру такої пенсії. Таким чином вважає, що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсії згідно із п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

25 квітня 2019 року відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що апеляційна скарга подана позивачем безпідставно з мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі №1340/5596/18 - без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 10 серпня 2018 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області згідно з якої просив, зокрема, призначити пенсію за вислугу років (а.с. - 73).

16 жовтня 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення №364/9 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 до п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відмовляючи у призначенні пенсії за вислугу років відповідач зазначив, що вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення (29 січня 2018 року) у календарному обчисленні становить 20 років 11 місяців 19 днів, а тому підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 та ст. 23 Закону-2262, немає (а.с. - 70).

Листом від 30 жовтня 2018 року за №21551/03.29-16 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача про прийняте рішення від 16 жовтня 2018 року №364/9 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та повернуто пакет документів на ОСОБА_1 (а.с - 10-11).

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарної вислуги років, таким чином у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пунктом «б» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Одночасно, стаття 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Згідно з частиною другоїстатті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

При цьому, згідно з ч.4 ст.17Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Виходячи з наведеного, в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб`не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 календарних роки та 6 місяців вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 календарних роки та 6 місяців і більше, та визначено виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

З огляду на викладене, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність сааме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 22 листопада 2018 року по справі №161/4876/17, від 27 лютого 2019 року по справі №295/6454/17, які є обов`язковими для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

При цьому, єдиний виняток щодо можливості зарахування до календарної вислуги років певного періоду встановлений у абзаці 13 пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яким передбачено, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону, а саме час навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Як вбачається з матеріалівсправи, а сааме з витягу з наказу Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 29 січня 2018 року №10 О/С-18 «По особовому складу» старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», звільнено за ст. 77 п.1 пп. 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). Вислуга років на день звільнення позивача становить у календарному обчисленні - 20 років 11 місяців 20 днів, у пільговому обчисленні - 27 років 00 місяців 18 днів (а.с. - 9).

Таким чином, на момент звільнення (29 січня 2018 року) календарна вислуга років позивача становить - 20 років 11 місяців 20 днів, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Доводи скаржника про те, що в даному випадку, для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню саме підпункт «г» пункту 3 Порядку №393, за яким позивачу, на його думку, для призначення пенсії за вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 27 років 00 місяців 18 днів, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно з ч.4 ст. 9 КАС Україниу разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, оскільки приписи підпункту «г» пункту 3 Порядку №393 суперечать приписам п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», застосуванню підлягає саме вказаний Закон.

Таким чином, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарної вислуги років.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16 жовтня 2018 року за №364/9 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 прийняте з дотриманням критеріїв визначених статтею 2 КАС України.

Згідно ч. 1ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3ст. 308 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі № 1340/5596/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді О. О. Большакова
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 21.06.2019 року.