Справа № 240/7511/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Житомир справа № 240/7511/19

категорія 102020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо надання недостовірної, неточної та неповної інформації на запит ОСОБА_1 від 17.01.2019.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати ОСОБА_1 достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалася згідно запиту на отримання публічної інформації від 17.01.2019 (а саме щодо конкретної кількості працівників яких було призначено на посади в ГУ НП в Житомирській області на підставі наказу №1 о/с від 07.11.2015).

В обґрунтування позову зазначив, що звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації в якому просив надати інформацію скільки працівників було призначено на посади в ГУНП в Житомирській області на підставі наказу від 07.11.2015 №1. На свій запит отримав відповідь, в якій повідомлено, що на кадрове забезпечення органів поліції не покладено обов"язку щодо обрахунку кількості працівників, які призначають на відповідні посади згідно наказів по особовому складу. Такою інформацією ГУНП не володіє. Вказує, що жодної обґрунтованої відповіді на свій запит у листі не викладено, чим порушено його право на отримання публічної інформації.

Ухвалою від 20.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

10.06.2019 відповідачем надіслано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що Закон України "Про доступ до публічної інформації" не вимагає від розпорядників інформації створювати нову інформацію у відповідь на інформаційний запит, а наданню підлягає виключно інформація, яка вже створена у процесі виконання суб"єктами владних повноважень своїх обов"язків, передбачених законом. Головне управління не володіє інформацією щодо кількості особового складу, призначеного на відповідні посади згідно наказу ГУНП в Житомирській області від 07.11.2015 №1, а твердження про наявність обов"язку у ГУНП в Житомирській області провести обрахунок кількості працівників є хибним, оскільки являє собою створення нової інформації, що суперечить закону. Тому просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

17.01.2019 позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив повідомити: скільки працівників було призначено на посади в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській обдаси на підставі наказу ГУ НП в Житомирській області №1 о/с від 07.1 1.2015.

Листом від 23.01.2019 №2 зі/105/05/12-2019 позивачу повідомлено, що його запит розглянуто та проінформовано, що чинними нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність підрозділів кадрового забезпечення органів поліції, не покладено обов`язків щодо обрахунку кількості працівників, які призначаються на відповідні посади згідно наказів по особовому складу. Закон України "Про доступ до публічної інформації" не вимагає від розпорядників інформації створювати нову інформацію у відповідь на інформаційний запит, а наданню підлягає виключно інформація, яка вже створена у процесі виконання суб"єктами владних повноважень своїх обов"язків, передбачених законом. За таких умов, ГУНП в Житомирській області інформацією щодо кількості особового складу, призначеного на відповідні посади згідно наказу ГУ НП в Житомирській області від 07.11.2015 №1 о/с не володіє.

Вважаючи, що відповідачем не надано інформації на його запит, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку діям відповідача, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Публічна інформація, згідно зі ч. 1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі Закон), - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

У відповідності до статті 4 Закону, доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 зазначеного Закону). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч. 1 ст. 6 Закону).

Згідно зі ч. ч. 1, 2 статті 10 Закону, кожна особа має право: знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом; доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону; на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів; на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом. Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Частиною 3 згаданої статті Закону визначено, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації (п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI).

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (ч. 5 ст. 10 Закону).

В контексті наведеного суд відмічає, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати достовірну, точну та повну інформацію на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що 17.01.2019 позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив повідомити: скільки працівників було призначено на посади в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській обдаси на підставі наказу ГУ НП в Житомирській області №1 о/с від 07.11.2015.

Листом від 23.01.2019 №2 зі/105/05/12-2019 позивачу повідомлено, що чинними нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність підрозділів кадрового забезпечення органів поліції, не покладено обов`язків щодо обрахунку кількості працівників, які призначаються на відповідні посади згідно наказів по особовому складу. Закон України "Про доступ до публічної інформації" не вимагає від розпорядників інформації створювати нову інформацію у відповідь на інформаційний запит, а наданню підлягає виключно інформація, яка вже створена у процесі виконання суб"єктами владних повноважень своїх обов"язків, передбачених законом.

Разом з тим суд вважає, що обрахунок кількості працівників які призначені на посади згідно відповідно наказу ГУНП не є створенням нової інформації на інформаційний запит, а вже є створеною у процесі виконання повноважень розпорядником такої інформації, яким є відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем, в порушення вимог ст.14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" не надано точну та повну інформацію на запит позивача від 17.01.2019, з огляду на що такі дії є неправомірними.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Посилання представника відповідача у відзиві на неможливість надати копію наказу, оскільки відомості зазначені у ньому становлять службову таємницю суд до уваги не приймає, оскільки по перше, позивачем не запитувалась копія такого наказу, по друге, підставою для відмови такі доводи не були.

Оскільки відповідачем не доведено суду правомірності своїх дій при розгляді запиту на отримання публічної інформації, суд дійшов висновку, що такі дії є неправомірними та вважає за необхідне зобов"язати відповідача надати достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалася ОСОБА_1 згідно запиту на отримання публічної інформації від 17.01.2019, з огляду на що задовольняє позов у повному обсязі.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області (Старий Бульвар, 5/37, м.Житомир, 10008, код ЄДРОУ 40108625) щодо надання недостовірної, неточної та неповної інформації на запит ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) від 17.01.2019.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області (Старий Бульвар, 5/37, м.Житомир, 10008, код ЄДРОУ 40108625) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалася згідно запиту на отримання публічної інформації від 17.01.2019.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос