Справа № 501/350/19
Суддя: Петрюченко М. І.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 19.06.2019
Справа № 501/350/19
2-а/501/33/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу в особі державного інспектора з охорони навколишнього середовища Кримсько-Чорноморського округу Головченко Ігоря Олександровича

третя особа на боці позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрам Шиппінг Едженсі»

предмет та підстави позову: про визнання дій протиправними та скасування постанови

учасники справи не викликались

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача, інших сторін по справі.

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу в особі державного інспектора з охорони навколишнього середовища Кримсько-Чорноморського округу Головченко Ігоря Олександровича, третя особа на боці позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрам Шиппінг Едженсі» про визнання дій протиправними та скасування постанови, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії державного інспектора з охорони навколишнього середовища Кримсько-Чорноморського округу Головченко Ігоря Олександровича щодо складання протоколу та винесення постанови №000009 від 01.02.2019 року про накладення адміністративного стягнення відносно нього - начальника стивідорної групи ТОВ «Фрам Шиппінг Едженсі»;

- визнати протиправними та скасувати протокол та постанову №000009 від 01.02.2019 року про накладення адміністративного стягнення відносно нього - начальника стивідорної групи ТОВ «Фрам Шиппінг Едженсі»;

- закрити справу про адміністративне правопорушення №000009 від 01.02.2019 року про накладення адміністративного стягнення відносно нього - начальника стивідорної групи ТОВ «Фрам Шиппінг Едженсі» за ч.2 ст.59-1 КУпАП.

2. Вимоги позову обґрунтовані тим, що він є начальником стивідорної групи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам Шиппінг Едженсі».

Позивач вказує, що 01.02.2019 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу Головченко І.О. у відношенні нього складено протокол про адміністративне правопорушення №000009.

01.02.2019 року на підставі вказаного протоколу стосовно ОСОБА_1 . винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №000009 у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч.2 ст.59-1 КУпАП (проведення навантажувальних операцій без погодження державного органу в галузі охорони навколишнього природного середовища).

Позивач вважає, що дії інспектора з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу по складанню протоколу та Постанови №000009 є незаконними та протиправними, підлягають скасуванню, оскільки протокол та постанова не відповідають диспозиції ч.2 ст.59-1 КУпАП, так як відповідач посилається на відсутність погодження на проведення навантажувальних та розвантажувальних робіт, а не дозволу, як це визначено ч.2 ст.59-1 КУпАП, відповідальності за відсутність погодження на проведення навантажувальних робіт не має і т.і.

3. Представник відповідача - Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу надав до суду відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що твердження позивача, що під час проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, усі роботи були виконані відповідно до вимог Тимчасової технологічної інструкції перевантаження №02 від 12.08.2016 року та порушення були відсутні, не відповідають дійсності, оскільки вказана інструкції не є погодженням Державної екологічної інспекції.

4. Також, представник відповідача стверджує, що дозвіл органу державного контролю в галузі охорони навколишнього природного середовища при проведенні навантажувальних та розвантажувальних робіт передбачений правилами охорони внутрішніх морських вод і територіального моря від забруднення та засмічення і передбачає узгодження технології перевантаження підприємствами морської галузі тощо.

5. Позивач надав відповідь на відзив, просив суд задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на те, що у відповідача відсутні функції щодо узгодження технології перевантаження, а посилання на необхідність такого узгодження є хибними та безпідставними, узгодження технології перевантаження, не є тотожним поняттю «отримання дозволу органу державного контролю в галузі охорони навколишнього природного середовища.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

6. Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

7. Клопотань сторін про інше до суду не надходило.

8. Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. Обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

9. Судом встановлено, що 01.02.2019 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу Головченко І.О. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №000019.

10. В даному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 здійснив правопорушення передбачене ч.2 ст.59-1 КУпАП, а саме о 14 год. 00 хв. 01.02.2019 року встановлено проведення технологічних операцій з перевантаження кукурудзи на причалі №3, 4 ІФ ДП «АМПУ» без узгодження державного органу в галузі охорони навколишнього природного середовища та можуть призвести до забруднення внутрішніх та територіальних вод України, що є порушенням ст.20-2 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища" (а.с.15-16).

11. В протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15 год. 40 хв. 01.02.2019 року.

12. Цього ж дня, 01.02.2019 року на підставі вказаного протоколу стосовно Сас В.П. винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення №000009 у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч.2 ст.59-1 КУпАП (проведення навантажувальних операцій без погодження державного органу в галузі охорони навколишнього природного середовища (а.с.17-18).

ІV. Оцінка Суду.

13. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

14. Відповідно до ч.1 ст.217 КУпАП, посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

15. Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

16. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

17. Статтею 68 Конституції України закріплено, що Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

18. Відповідно до вимог ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

19. Частиною 2 ст.59-1 КУпАП встановлено відповідальність за проведення навантажувальних та розвантажувальних робіт, що можуть призвести до забруднення територіальних і внутрішніх морських вод, без дозволу органів державного контролю в галузі охорони навколишнього природного середовища, якщо одержання такого дозволу передбачено законодавством України.

20. Зважаючи на бланкентний характер диспозиції вказаної норми, можливість притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. ст.59-1 КУпАП залежить від того, чи передбачений законодавством України такий дозвіл.

21. Відповідно до ст.1 ЗУ "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" документом дозвільного характеру є дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

22. Згідно з п.2.1 розд.2 Правил надання послуг у морських портах України, затверджених наказом МІУ від 05.06.2013 № 348, робоча технологічна карта (далі - РТК) - це технологічна документація, що розробляється в порту на підставі карт типових технологічних процесів для кожного вантажу (групи однорідних у технологічному відношенні вантажів) і в сукупності охоплює всю номенклатуру вантажів, які перевантажуються в порту за затвердженими технологічними схемами.

23. За правилами п.27 постанови КМУ від 269 від 29.02.1996 "Про затвердження Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря від забруднення та засмічення", підприємства морської галузі узгоджують технологію перевантаження щодо кожного виду вантажів з морськими екологічними інспекціями Держекоінспекції.

24. Як вважає відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрам Шиппінг Едженсі» не має права здійснювати навантажувально-розвантажувальні роботи за технологією, описаною в РТК, оскільки остання не була погоджена Держекоінспекцією.

25. Проаналізувавши поняття документу дозвільного характеру за ст.1 ЗУ "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", характеристики дозволу за ч.2 ст.59-1 КУпАП, характеристики РТК за наказом МІУ від 05.06.2013 № 348 та погодження технології навантаження за п.27 постанови КМУ від 269 від 29.02.1996, суд дійшов висновку про те, що "погодження РТК" підпадає під ознаки документу дозвільного характеру, встановлені ст.1 ЗУ "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Враховуючи зазначене, суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що погодження РТК не є документом дозвільного характеру.

26. Відповідно до ст.2 ЗУ "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", його дія не поширюється на відносини у наступних сферах:

- ліцензування господарської діяльності (крім відносин щодо видачі документів дозвільного характеру, необхідних для отримання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності),

- охорони державного кордону,

- державної митної справи,

- державного експортного контролю,

- державного регулювання ринків фінансових послуг,

- охорони державної таємниці (провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею),

- захисту економічної конкуренції,

- пов`язані із загальним документом на ввезення та загальним ветеринарним документом на ввезення, які передбачені Законом України "Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин",

- на відносини щодо сертифікації оператора системи передачі відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії",

- на дозвільну систему, що поширюється на операції зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими матеріалами і речовинами, сильнодіючими отруйними речовинами,

- дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії,

- дозвільну діяльність у сфері цивільної авіації, у сфері телебачення і радіомовлення.

27. Оскільки відносини у сфері погодження РТК не віднесено Законом до винятків, щодо яких не поширюється його дія, ЗУ "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" поширюється на взаємовідносини між портовим оператором та Держекоінспекцією в частині «погодження РТК».

28. Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" виключно законами встановлюється необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види.

29. Перелік документів дозвільного характеру, які можуть вимагатися від суб`єктів господарювання, встановлено на рівні ЗУ "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності".

30. Відповідно до ст.1 вказаного Закону, термін "документ дозвільного характеру" вживається у значенні, наведеному у ЗУ "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". При цьому, забороняється вимагати від суб`єктів господарювання отримання документів дозвільного характеру, які не внесені до Переліку, затвердженого цим Законом. Встановлення інших видів документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності може здійснюватися шляхом внесення відповідних змін до цього Закону. Необхідність одержання документів дозвільного характеру, встановлена законами, виникає виключно після внесення таких документів до Переліку, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

31. Відповідно до ч.4 ст.1 ЗУ "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності", видача документів дозвільного характеру у сферах державного експортного контролю, державного регулювання ринків фінансових послуг, охорони державної таємниці (провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею), захисту економічної конкуренції та використання ядерної енергії здійснюється згідно із законами, що регулюють відносини у цих сферах.

32. Отже, питання погодження РТК не віднесено Законом до винятків, на які не поширюється його дія.

33. Проаналізувавши Перелік документів дозвільного характеру, в т.ч. дозволів і погоджень, суд дійшов висновку про відсутність в ньому РТК, її погодження та дозволу органів державного контролю в галузі охорони навколишнього природного середовища на проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, як різновидів документів дозвільного характеру.

34. Вища юридична сила закону полягає, серед іншого, у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Так, відповідно до ч.3 ст.113 Конституції України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. У випадку ж суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

35. Таким чином, приписи ЗУ "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності" превалюють над положеннями п.27 постанови КМУ №269 від 29.02.1996, які суперечать нормам вказаного Закону, а також ЗУ "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", оскільки закон є актом вищої юридичної сили.

36. Суд наголошує, що дотримання принципу "ніякого покарання без закону" є однією із основоположних засад верховенства права, гарантованих в т.ч. п.22 ч.1 ст.92 Конституції України та ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства в силу статті 9 Конституції України - як міжнародний договір, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.

За ч.1 ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

37. Відповідно до ч.1 ст.7 Конвенції, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. При цьому, поняття "кримінальне правопорушення" має автономне значення, тож відповідно до існуючої практики Суду ст.7 Конвенції в її кримінально-правовому аспекті може бути застосовною і до адміністративних правопорушень (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Jussila проти Фінляндії", "Lutz проти Німеччини", "HuseyinTuran проти Туреччини").

38. Принцип передбачення законом вимагає, аби правопорушення і покарання за їх скоєння були чітко визначені у законі. Поняття "закон" у розумінні статті 7, як і у інших статтях Конвенції передбачає якісні умови, зокрема щодо доступності і передбачуваності (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Cantoni проти Франції", "Kafkaris проти Кіпру"). Якісні умови мають бути виконані в т.ч. і щодо визначення правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Jorgic проти Німеччини). Відсутність "якості закону" щодо визначення правопорушення спричиняє порушення статті 7 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Kafkaris проти Кіпру").

39. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимога про отримання погодження РТК як певного "дозволу" не може вважатися такою, що передбачена діючим законодавством. Вказана обставина, в свою чергу, виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.59-1 КУпАП у разі відсутності такого дозволу.

40. Судом також не береться до уваги аргумент відповідача щодо того, що погодження РТК є заходом державного контролю в галузі охорони навколишнього природного середовища, оскільки відповідно ст.1 ЗУ "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" заходи та форми проведення державного нагляду встановлюються виключно на рівні законів України (а не постанов Кабміну).

41. Отже, суд доходить до висновку, що а ні РТК, ані її погодження не можуть вважатися дозволом в розумінні ч.2 ст.59-1 КУпАП, адже вони відсутні в ЗУ "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності", який забороняє вимагати від суб`єктів господарювання будь-які інші документи дозвільного характеру, що не внесені в перелік. Ця обставина повністю виключає можливість притягнення особи до відповідальності за ч.2 ст.59-1 КУпАП в разі відсутності РТК чи її погодження.

42. Крім того, суд звертає увагу, що одночасне складення протоколу про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постави є процесуальним порушенням з боку відповідача з огляду на наступне.

43. Порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення визначається КУпАП, Інструкцією з оформлення органами Державної екологічної інспекції України та її територіальними органами матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 липня 2004 р. № 264 (надалі - Інструкція).

44. Згідно ч.1 ст.277 КУпАП, п.3.2. Інструкції вказано, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

45. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч.2 ст.33 Кодексу).

46. Згідно з ч.1 ст.268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

47. Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

48. Отже, суд доходить до висновку, що розгляд справи носив формальний характер - будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було дослідження жодних доказів вчинення адміністративного правопорушення, чим порушено вимоги ст.ст.278, 279 КУпАП.

49. Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

50. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

51. Судом враховується, що Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого додаткового до Конвенції протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

52. Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V тап.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року).

53. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку про задоволення позову.

54. Пунктом 1 ст.247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

55. У зв`язку з скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення №000009 від 01.02.2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.8, 9, 77, 90, 242-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу в особі державного інспектора з охорони навколишнього середовища Кримсько-Чорноморського округу Головченко Ігоря Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанови задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії державного інспектора з охорони навколишнього середовища Кримсько-Чорноморського округу Головченко Ігоря Олександровича щодо складання протоколу та винесення постанови №000009 від 01.02.2019 року про накладення адміністративного стягнення відносно начальника стивідорної групи ТОВ «Фрам Шиппінг Едженсі» Сас Петра Валерійовича.

3. Визнати протиправними та скасувати протокол та постанову №000009 від 01.02.2019 року про накладення адміністративного стягнення відносно начальника стивідорної групи ТОВ «Фрам Шиппінг Едженсі» Сас Петра Валерійовича.

4. Закрити справу про адміністративне правопорушення №000009 від 01.02.2019 року про накладення адміністративного стягнення відносно начальника стивідорної групи ТОВ «Фрам Шиппінг Едженсі» за ч.2 ст.59-1 КУпАП.

5. Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6. Повний текст рішення виготовлено 19 червня 2019 року

Суддя Іллічівського міського

суду Одеської області М.І.Петрюченко