Справа № 320/6048/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6048/18 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Коротких А.Ю.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Білоцерківського об`єднаного управління пенсійного фонду України Київської області щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії (основної та додаткової) за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2011 року у справі 2а-43808/11.

- зобов`язати Білоцерківське об`єднане управління пенсійного фонду України Київської області нарахувати пенсію (основну та додаткову) за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2011 року у справі 2а- 43808/11, а також виплати ОСОБА_1 заборгованість по пенсії (основній та додатковій) з відрахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 січня 2019 року даний адміністративний позов залишено без задоволення.

Дане рішення прийнято за правилами спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

18 червня 2019 року відповідачем надіслано до суду електронною поштою клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату. Дане клопотання обґрунтовано тим, що у зв`язку із проведенням реорганізації деяких територіальних органів Пенсійного фонду в Управління відсутні уповноважені спеціалісти для представлення інтересів Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області. Колегія суддів, порадившись, ухвалила відмовити в задоволенні даного клопотання, оскільки явка сторін на судові засідання до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, натомість, суд зобов`язаний дотримуватися строків розгляду скарги, визначених КАС України.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та вказану апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером, учасником ліквідації аварії ЧАЕС, знаходиться на обліку в Білоцерківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області, отримує пенсійне забезпечення за віком та пенсійне забезпечення як інвалід ІІІ групи від захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, а також щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2011 року у справі 2а-43808/11 задоволено позов ОСОБА_1 , визнано відмову Пенсійним фондом України в м. Біла Церква у перерахуванні ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» протиправною; зобов`язано управління ПФ України в м. Біла Церква провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 відповідно до статей 50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із встановленого законодавством на відповідний період прожиткового мінімуму для особи яка втратила працездатність, починаючи з 25 вересня 2010 року з врахуванням нарахованих та виплачених сум.

Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква на виконання рішення суду перераховано позивачу пенсію та виплачено заборгованість з 25 вересня 2010 року по 30 липня 2011 року.

У 2018 році позивач дізналася, що її пенсія не нараховується відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2011 року у справі 2а- 43808/11.

З метою захисту своїх прав позивачем на адресу Білоцерківського об`єднаного управління пенсійного фонду України Київської області, що відповідно до постанови КМУ від 21 грудня 2016 року № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» є правонаступником Управління Пенсійного фонду України, надіслано запит від 25 вересня 2018 року з вимогою донарахування і виплати державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року на підставі постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі 2а- 43808/11.

Відповідачем надіслано відповідь №757/к-01 від 25 жовтня 2018 року, якою відмовлено позивачу у донарахуванні і виплаті державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Вважаючи таку відповідь пенсійного органу протиправними, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та порушує конституційні права позивача, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно статті 63 вказаного Закону фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.1 статті 50 зазначеного Закону в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 19 грудня 1991 року №2001-XII, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема, інвалідам IІI групи у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч.4 статті 54 Закону в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06 червня 1996 року №230/96-ВР, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 мінімальних пенсій за віком.

Такі редакції Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» існували після визнання неконституційними Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року змін, внесених підпунктами 9, 12, 15 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28 грудня 2007 року.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» № 3491-VI від 14 червня 2011 року (далі - Закон № 3491-VI) розділ VІІ Прикінцеві положення Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» доповнено п. 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення ст. 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік (положення пункту 4 розділу VІІ визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України N 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року).

На виконання пункту 7 Закону № 3491-VI, 06 липня 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» № 745, яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, пунктами 1, 3, 4 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, а також розмір підвищення пенсій непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення.

В подальшому, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2012 рік» (набрав чинності 01 січня 2012 року), пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2013 рік» (набрав чинності 01 січня 2013 року), пунктом 67 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2014 рік» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-VII від 31 липня 2014 року, які набрали чинності 03 серпня 2014 року, було встановлено, що норми і положення статей 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у 2012 та 2013 роках виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України, та у 2014 році виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Отже, з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року відповідач був зобов`язаний нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 в розмірі, визначеному ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Порядком.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» № 79-VIII від 28 грудня 2014 року, пунктом 63 якого, зокрема, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення серед інших статті 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Верховна Рада України визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зазначене також констатовано в Рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року, яким визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» № 2857-VI від 23 грудня 2010 року з наступними змінами.

Положеннями пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» було встановлено, що у 2011 році норми і положення Законів в частині надання громадянам соціальних прав застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік (є аналогічним за змістом пунктам 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2012 рік», 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2013 рік», 67 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2014 рік» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-VII від 31 липня 2014 року, 26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України).

Отже, положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, в частині делегування Кабінету Міністрів України права визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також, колегія суддів враховує Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, в якому зазначено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема, питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до п.5 ч.1 статті 4 Бюджетного кодексу України. Тому, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Оскільки з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції від 16 січня 2014 року не містив норми, яка б обмежувала у 2014 року пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів доходить висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу здійснити нарахування та виплату основної та додаткової пенсії згідно статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року та зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату основної та додаткової пенсій позивачу згідно статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за вказаний період.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 522/6810/17 (провадження № К/9901/24102/18).

В оскаржуваному рішенні зазначено, що судом встановлено той факт, що відповідачем у серпні 2011 року виплачено доплату до пенсії за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року в розмірі 41 952,90 грн. Ймовірно вказану обставину судом встановлено на підставі відзиву відповідача.

Між тим, під час аналізу матеріалів справи судом встановлено, що доплату в розмірі 41 952,90 грн. виплачено у серпні 2011 року за період з 25 вересня 2010 року по 30 липня 2011 року. Крім того відповідачем зазначено, що виплати відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 26 квітня 2011 року у справі 2а-43808/11 проводились у з серпня по жовтень 2011 року.

Таким чином у оскаржуваному рішенні судом помилково встановлено, що в період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року позивачу були виплачені кошти у серпні 2011 року, адже наперед пенсії та доплати до них не виплачуються, тим більше за 3 роки.

Суд обгрунтовував оскаржуване рішення тим, що розмір пенсій для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначається постановами КМ України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №1210 від 23 листопада 2011 року та №745 від 06 липня 2011 року, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено та надано дозвіл для встановлення розміру пенсій КМ України, а також тим, що пенсійні виплати, встановлені рішеннями національних судів не є чимось раз і назавжди встановленим, а можуть змінюватися в залежності від змін законодавчої бази згідно Рішення ЄСПЛ «Великода проти України» від 03 червня 2014 року.

Вказані висновки суду були б доречні у разі пред`явлення позовну про стягнення пенсії за проміжок часу, відмінний від періоду, що зазначений у позовній вимозі, а саме: з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, оскільки, як зазначено вище, в даний період часу не було передбачено змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в той же час залишався чинним і Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 1210.

З 03 серпня 2014 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" надано повноваження Кабінету Міністрів України встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розміри пенсій.

Таким чином, враховуючи обставини того, що у період, що є спірним у даній справі (з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року) для здійснення перерахунку пенсії позивача був чинний Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яким визначено механізм обчислення пенсій, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" в редакції Закону № 1622-УІІ був прийнятий пізніше Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 03 серпня 2014 року.

Таким чином, колегія суддів вважає даний адміністративний позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд не приймає посилання апелянта на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2011 року у справі №2-а-43808/11, оскільки вважає його безпідставним та таким, що не має відношення до даного спору, в той час як наведені вище зміни в законодавстві є самостійною підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 січня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Білоцерківського об`єднаного управління пенсійного фонду України Київської області щодо не виплати ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Білоцерківське об`єднане управління пенсійного фонду України Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 основну та додаткову пенсію за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з відрахуванням фактично виплачених сум.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: А.Ю. Коротких

Є.В. Чаку