Справа № 140/166/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5796/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Романова І.Л.;

від відповідача - Адамська І.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2019р. в адміністративній справі за позовом Луцької міської ради до Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська Мирослава Валеріївна, про визнання протиправним та скасування наказу щодо відмови у задоволенні скарги без розгляду її по суті, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Ковальчук В.Д., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 48 хв. 12.03.2019р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 15.03.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

25.01.2019р. позивач Луцька міська рада звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ відповідача Міністерства юстиції України № 3420/7 від 24.09.2018р.; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача № 1.1-2/6828 від 23.08.2018р.; стягнути з відповідача на користь Луцької міської ради суму сплаченого судового збору (а.с.2-13).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2019р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 3420/7 від 24.09.2018р. «Про відмову у задоволенні скарги Луцької міської ради від 23.08.2018 № 1.1-2/6828 без розгляду її по суті»; зобов`язано Міністерство юстиції України повторно розглянути скаргу Луцької міської ради № 1.1-2/6828 від 23.08.2018р. (а.с.75-77).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач Міністерство юстиції України, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.83-87).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що при поданні скарги Луцька міська рада повинна була навести факти, які б підтверджували ту обставину, що на земельних ділянках територіальної громади розташований зареєстрований об`єкт. Разом з тим, із аналізу змісту скарги та долучених до неї документів, а також відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не вбачається можливим встановити, що спірний об`єкт нерухомості (торговий павільйон «Лінолеум» (літера Ж-1), що розташований за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Глушець, буд.1), право власності на який було зареєстровано згідно рішення № 41831065, розташований на земельній ділянці, що належить на праві власності позивачу Луцькій міській раді. За таких обставин скарга не містить обставин, якими скаржник (Луцька міська рада) підтверджує знаходження спірного об`єкту нерухомого майна саме на земельній ділянці, яка належить скаржнику, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Судом не враховано, що у назві спірного наказу помилково зазначено «без розгляду по суті», оскільки посилання в преамбулі наказу на п.1 ч.6 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (яка передбачає, що за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги), п.12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затв. постановою КМ України № 1128 від 25.12.2015р. (за результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу) свідчить, що скарга Луцької міської ради № 1.1-2/6828 від 23.08.2018р. розглядалася по суті.

Окрім цього, помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що Луцька міська рада не була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду її скарги. В своїй скарзі позивач вказав про бажання здійснювати розгляд скарги за участю її представника. Разом з тим, у скарзі не було зазначено про спосіб отримання міською радою відповідного повідомлення про дату, час, місце розгляду скарги по суті.

Засідання Комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації щодо розгляду по суті скарги було призначено на 13.09.2018р. (інформація про дане засідання знаходиться на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України).

Доказів того, що до 13.09.2018р. дане оголошення було відсутнє на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України позивачем суду не надано.

Лист Міністерства юстиції України № 17180-26-18/19/5 від 07.09.2018р., яким відповідачем було додатково повідомлено скаржника Луцьку міську раду про порядок розміщення інформації про дату, час та місце розгляду скарги, не є тим документом, видача якого встановлена чинним законодавством.

Щодо опублікування такої інформації 11.09.2018р., то матеріали справи містять Висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 13.09.2018р. за результатами розгляду скарги Луцької міської ради № 1.1-2/6828 від 23.08.2018р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 17182-26-18 від 29.08.2018р., в якому зазначені години розгляду вказаної скарги, а саме 14 год. 00 хв. - 18 год. 00 хв.

З врахуванням того, що доба має 24 години, а дві доби - 48 годин, повідомлення про засідання Комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації могло бути розміщеним 11.09.2018р., що помилково не враховано судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановленому судом першої інстанції, 25.06.2018р. приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. здійснено державну реєстрацію права власності на торговий павільйон «Лінолеум» (літера Ж-1) згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексом № 41831065 від 27.06.2018р. (а.с.50-55).

Правовою підставою для здійснення таких реєстраційних дій (тобто, правоустановлюючим документом) слугувала балансова довідка Волинської обласної спілки споживчих товариств № 185/1 від 01.06.2018р. (а.с.59).

23.08.2018р. Луцька міська рада звернулася до Міністерства юстиції України зі скаргою № 1.1-2/6828 на дії приватного нотаріуса Кухлевської М.В. щодо державної реєстрації права власності на торговий павільйон «Лінолеум» (літера Ж-1) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним № 41831065 від 27.06.2018р. згідно балансової довідки Волинської обласної спілки споживчих товариств № 185/1 від 01.06.2018р., яка отримана Міністерством юстиції України 29.08.2018р. за вх. № 17182-26-18 (а.с.15-18, 47-48).

13.09.2018р. Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги Луцької міської ради № 1.1-2/6828 від 23.08.2018р. складено висновок про відмову в задоволенні скарги, оскільки скарга не містила обставин, якими скаржник підтверджує знаходження спірного об`єкту нерухомого майна саме на земельній ділянці, яка належить скаржнику (а.с.63-64).

На підставі цього висновку 24.09.2018р. Міністерством юстиції України прийнято наказ № 3420/7 «Про відмову у задоволенні скарги Луцької міської ради від 23.08.2018 № 1.1-2/6828 без розгляду її по суті», яким у задоволенні скарги Луцької міської ради № 1.1-2/6828 від 23.08.2018р. відмовлено у зв`язку з тим, що скарга не містить обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги (а.с.65).

Оскаржуваний наказ надійшов на адресу Луцької міської ради 26.10.2018р. (а.с.20).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство юстиції України не довело правомірності прийнятого наказу № 3420/7 від 24.09.2018р. «Про відмову у задоволенні скарги Луцької міської ради від 23.08.2018 № 1.1-2/6828 без розгляду її по суті».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються приписами Закону України № 1952-IV від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення таких відносин).

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.37 цього Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Згідно з ч.5 ст.37 вказаного Закону скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:

- повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;

- реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується;

- зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника;

- викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

- відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав;

- підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

відмову у задоволенні скарги;

задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру

прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю (частина 6 статті 37 Закону).

Відповідно до ч.8 ст.37 наведеного Закону Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті;

на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;

наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;

є рішення цього органу з того самого питання;

в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника;

скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу;

державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про поспішність та передчасність прийняття наказу Міністерства юстиції України № 3420/7 від 24.09.2018р. про відмову у задоволенні скарги Луцької міської ради.

Такий висновок ґрунтується на наступному.

В основу поданої скарги Луцькою міською радою покладено дві обставини: здійснення державної реєстрації права власності без належного правовстановлюючого документа та на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді.

Зокрема, в поданій скарзі Луцька міська рада вказує на те, що в порушення п.40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затв. постановою КМ України № 1127 від 25.12.2015р., та ст.ст.18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації на нерухоме майно не передбачено такого документу як довідка про балансову вартість (балансова довідка).

Окрім цього, як вказує заявник, відповідно до ст.ст.80, 83 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування є суб`єктами права власності на землі територіальних громад та до їх повноважень згідно з ст.12 цього Кодексу належить розпорядження землями територіальних громад.

Звідси, реєстрація права власності на нерухоме майно, яке розташоване на землях територіальної громади, порушує права територіальної громади, а відповідно права Луцької міської ради, яка є розпорядником земель територіальної громади, на чому в своїй скарзі наголошує позивач.

Разом з тим, висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України за результатами розгляду скарги Луцької міської ради від 13.09.2018р., який покладений в основу оскарженого наказу про відмову у задоволенні скарги, містить лише аналіз однієї обставини, викладеної у скарзі непідтвердження доводів скаржника щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на землях територіальної громади.

Інша обставина не була розглянута відповідачем, правові висновки щодо неї останнім не сформовані.

Частиною 9 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України № 1128 від 25.12.2015р. затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, який визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту (далі - суб`єкт оскарження), що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами (далі - суб`єкт розгляду скарги).

Згідно п.3 цього Порядку розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено, що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов`язкові відомості та документи, що долучаються до скарги, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та/або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.

Відповідно до п.9 вказаного Порядку під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Пунктом 10 наведеного Порядку визначено, що суб`єкт розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту;

засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах що додаються до скарги).

Таким чином, нормами Порядку передбачено, що у скарзі мають бути зазначені відомості, зокрема, про бажання, якщо таке мало місце, скаржника та/або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.

Із змісту скарги Луцької міської ради № 1.1-2/6828 від 23.08.2018р. вбачається, що скаржник в її кінцевій частині просив Міністерство юстиції України проводити розгляд скарги за участі представника скаржника.

Засідання Комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації щодо розгляду по суті скарги Луцької міської ради №1.1-2/6828 від 23.08.2018р. було призначено на 13.09.2018р., про що була розміщена інформація на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Проте, як вбачається з відтиску штемпеля на конверті, повідомлення про розгляд скарги Міністерством юстиції України на адресу Луцької міської ради було відправлене лише 14.09.2018р. (а.с.19).

Таким чином, повідомлення про розгляд скарги Луцької міської ради № 1.1-2/6828 від 23.08.2018р. здійснено відповідачем не у спосіб, визначений п.10 вказаного Порядку.

Разом з тим, згідно інформації Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України оголошення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України про засідання Комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації, яке відбулося 13.09.2018р., було розміщене 11.09.2018р. (а.с.70).

Звідси, вказане повідомлення було розміщене менше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, що свідчить про те, що скаржник Луцька міська рада не був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду його скарги, що є порушенням вказаного Порядку в частині розгляду скарг.

Такий висновок стверджується тим, що наведений Порядок лише передбачає обов`язок суб`єкта розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, провести повідомлення осіб, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один із визначених способів, при цьому правила обчислення такого строку не визначені, що дає можливість для застосування судом аналогії закону (ч.6 ст.7 КАС України).

Відповідно до ст.ст.251-253 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Аналогічні положення містяться в інших законодавчих актах, в тому числі у ч.1 ст.120 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, спірне оголошення, яке було поміщено на офіційному веб-сайті відповідача 11.09.2018р. про розгляд скарги на 13.09.2018р., початок перебігу дводенного строку розпочався з 12.09.2018р., і тривав до 14.09.2019р. (тобто, два дні 12.09.2018р. та 13.09.2018р. включно), що свідчить про недотримання дводенного строку повідомлення до дня розгляду скарги.

Звідси, Луцька міська рада не була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду скарги № 1.1-2/6828 від 23.08.2018р.

Крім цього, назва наказу № 3420/17 від 24.09.2018р. «Про відмову у задоволенні скарги Луцької міської ради від 23.08.2018 № 1.1-2/6828 без розгляду її по суті» свідчить про те, що скарга Луцької міської ради не розглядалась по суті.

За таких обставин у позивача виникли обґрунтовані сумніви, з якими погодився суд першої інстанції, про те, чи відбувався розгляд даної скарги по суті, хоча у своїй скарзі позивач просив розгляд скарги проводити за участю представника скаржника.

Покликання апелянта на те, що в назві наказу допущено технічну помилку, колегія суддів відхиляє, оскільки будь-яких доказів щодо цього відповідачем не представлено, ним не вживалося належних заходів для виправлення такої помилки тощо.

Відповідно до п.7 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затв. постановою КМ України № 1128 від 25.12.2015р., у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб`єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Згідно з п.12 вказаного Порядку за результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Таким чином, відповідачем допущено невизначеність у питанні, чи розгляд скарги відбувся по суті, чи в задоволенні скарги відмовлено без розгляду її по суті.

Отже, наведені процедурні порушення, допущені Міністерством юстиції України при розгляді скарги позивача, повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи рішення, оскільки такі вплинули на можливість позивача реалізувати своє право на належний і всебічний розгляд скарги, а також мали визначальний вплив на встановлення обставин, які були висвітлені в скарзі.

Наведені обставини в своїй сукупності слугують достатньою правовою підставою для висновку про те, що Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації порушено наведений Порядок.

Недотримання процедури розгляду скарги призводить до визнання результатів розгляду такої скарги незаконними та відсутності правових наслідків останніх.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд першої інстанції дійшов послідовного та обґрунтованого висновку про те, що відповідач не довів правомірності прийнятого наказу № 3420/7 від 24.09.2018р. «Про відмову у задоволенні скарги Луцької міської ради від 23.08.2018 № 1.1-2/6828 без розгляду її по суті», а тому позовні вимоги Луцької міської ради підлягають до задоволення.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими позовні вимоги задоволені у визначений спосіб.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Міністерство юстиції України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2019р. в адміністративній справі № 140/166/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Міністерство юстиції України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 19.06.2019р.