Справа № 160/512/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2019 року м. Дніпросправа № 160/512/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року (головуючий суддя - Сліпець Н.Є.) в адміністративній справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

третя особа Криворізька північна об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним і скасування рішення про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - Відповідач), третя особа - Криворізька північна об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - Третя особа), в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () від 04 грудня 2018 року № 000362/04-36-40-05/, яким застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у сумі 17000,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом) без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив про те, що висновки, викладені в акті перевірки, на підставі якого винесено оскаржуване рішення, є безпідставними, не мають жодного підґрунтя та зроблені виключно на основі суб`єктивної оцінки обставин і фактів представниками податкової інспекції.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с. 93-96).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що Позивачем не надано до матеріалів належних та допустимих доказів, які б спростували обставини, зафіксовані контролюючим органом у акті перевірки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що Відповідачем не доведений факт реалізації алкогольних напоїв через торгівельний павільйон по АДРЕСА_1. Факти, зазначені в Акті перевірки, є необ`єктивними і надуманими, без посилання на відповідні документи і показання очевидців.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній, зокрема, зазначив, що перевіркою встановлено реалізацію алкогольних напоїв (пиво) без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, фіскальний чек не видавався, чим порушено ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Третя особа, яка була належним чином сповіщена про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, що не перешкоджає розгляду справи.

Позивач та його представник, кожен окремо, у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення Позивача та представників Позивача і Відповідача, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі листа виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 11.09.2018 року № 8/29-3724 щодо продажу алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії у кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_1», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області прийнято наказ від 10.10.2018 року № 3799-п про проведення фактичної перевірки за вказаною адресою.

До початку фактичної перевірки представнику Позивача вручено наказ від 10.10.2018 року №3799-п та направлення на перевірку від 10.10.2018 року № 11811, № 11811.

В ході розгляду справи встановлено, що Позивачу на праві власності належить нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке включає в себе торгівельний павільйон «А», кафе «Б», торгівельний павільйон «В» та торгівельний павільйон «Г», де останній і здійснює свою господарську діяльність.

Частина 14 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачає, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Під проведення фактичної перевірки посадовими особами контролюючого органу встановлено факт реалізації алкогольних напоїв, а саме пива «Туборг Грін» 0,5 л, на суму 22,00 грн., без наявності відповідної ліцензії у кіоску.

Судом встановлено, що під час проведення перевірки, у позивача була відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі пивом у кіоску, факт відсутності відповідної ліцензії на кіоск Позивачем не заперечувався.

Допитаними судом першої інстанції свідками пояснень, що спростовують вищевказані обставини, надано не було.

Стосовно тверджень Позивача про відсутність факту продажу пива з посиланням на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.12.2018 року у справі №214/7283/18, якою встановлено відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, необхідно зазначити, що з аналізу даної постанови вбачається, що відповідна оцінка факту продажу пива у торговому павільйоні судом не надавалась та факт вчинення Позивачем даного правопорушення судом не спростовано.

Таким чином належні та допустимі докази, спростовуючі обставини, зафіксовані контролюючим органом у акті перевірки, відсутні.

Абзацом 5 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно правомірності оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 02 квітня 2019 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі №160/512/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 19 червня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов