Справа № 802/736/14-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2019 року

Київ

справа №802/736/14-а

адміністративне провадження №К/9901/2610/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Козятинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09.07.2014 (суддя: Вергелес А.В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.09.2014 (колегія суддів у складі: Боровицький О. А., Драчук Т.О., Сапальової Т.В.) у справі № 802/736/14-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат» до Козятинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат» (далі - позивач, ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат») звернулося з адміністративним позовом до Козятинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (далі - відповідач, Козятинська ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.02.2014:

№ , яким ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат» збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем на 635976,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на 87200,00 грн;

№ , яким ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат» збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість у сумі 13716,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 6858,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновок контролюючого органу в акті перевірки, що позивачем віднесено до складу валових витрат витрати не підтверджені відповідними розрахунковими та іншими первинними документами, амортизаційні відрахування та не пов`язані з господарською діяльністю витрати, є необґрунтованими. На думку позивача, контролюючим органом не враховано те, що договір оренди цілісного майнового комплексу було укладено 27.09.2002 і особливих вимог щодо оформлення договору оренди цілісного майнового комплексу Фонд державного майна не встановлював крім вимог визначених договором оренди цілісного майнового комплексу. Даний договір виконувався Товариством в повному обсязі і належним чином вчасно здійснювалися перерахування коштів за користування державним майном, а даний факт підтверджується платіжними дорученнями. Також, позивач зазначив, що валові витрати з орендної плати пов`язані з утриманням основних засобів загальногосподарського використання, та сформовані вірно у відповідності до норм Податкового Кодексу України. Позивач стверджує, що товариством правомірно віднесено до складу валових втрат витрати по відсоткам за кредитним договором, оскільки користування кредитом фонду державного майна є фінансовими витратами, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою). Крім того, позивач не погоджується з розрахованою сумою податкового зобов`язання 13716,00 грн з податку на додану вартість, щодо порушення пп.200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України щодо заниження суми податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в сумі 13716,00 грн., оскільки актом про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 17.09.2012 №72/15/32130182 підтверджено значення рядка 24 в сумі 13716,00 грн. на суму, яка за результатами перевірки попадала під розбіжності і було подано уточнюючу декларацію з податку на додану вартість. Сума розбіжності була сплачена за рахунок переплати.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.07.2014, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.09.2014, позовні вимоги задоволено.

Суди попередніх інстанцій, висновуючись про обґрунтованість позовних вимог, дійшли висновку, що договір оренди цілісного майнового комплексу не порушує публічний порядок та не спрямований на порушення податкового законодавства, оскільки валові витрати підприємства формувались внаслідок реальних господарських операцій з врахуванням вимог договору та податкового законодавства. Також зазначили, що позивач, включаючи до адміністративних витрат витрати на страхування основних засобів, діяв відповідно до норм Податкового кодексу України. Крім того, суд зазначив, що актом про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 17.09.2012 № 72/15/32130182 підтверджено значення рядка 24 в сумі 13716,00 грн. На суму, яка за результатами перевірки підпадала під розбіжності, позивачем подана уточнююча декларація з податку на додану вартість. Вказана сума розбіжності сплачена за рахунок переплати. А тому, перевіряючим за результатами перевірки знято суму яка підтверджена попереднім актом перевірки.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на неврахування судами, що плата за користування кредитом від Фонду державного майна не підпадає під визначення процентів, то законодавчі підстави для віднесення її до витрат відсутні. Договір оренди цілісного майнового комплексу у Фонду Державного майна належним чином не оформлений та не встановлено первинних документів бухгалтерського та податкового обліку. Не враховано те, що значення р.24 звітного періоду впливає на аналогічне значення у наступних звітних періодах, посилання на акт №51/22/32130182 у акті планової перевірки є правомірним.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ЗАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний комбінат» (Орендар), правонаступником якого є ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат», 27.09.2002 укладено із Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області (Орендодавець) договір оренди цілісного майнового комплексу № 155-2, згідно якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс державного підприємства «Глуховецький гірничо-збагачувальний комбінат», вартість якого становить 5898871,56 грн., у т.ч.: основні фонди залишковою вартість 5804731,59 грн. Згідно даного договору, орендна плата за перший місяць оренди - вересень 2012 рік визначається шляхом ккоригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за вересень 2002 року Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць та перераховується до державного бюджету щокварталу не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним. Вказаний договір оренди укладено строком на 5 років, що діє з 27.09.2002 до 27.09.2007.

Додатком № 3 до договору оренди від 27.09.2002 № 155-02 складено акт приймання передавання державного майна цілісного майнового комплексу державного підприємства державного підприємства «Глуховецький гірничо-збагачувальний комбінат», що передається в оренду ЗАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат» з додатком про перелік майна, що передається в оренду.

Додатком № 5 до договору оренди від 27.09.2002 № 155-02 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області (Регіональне відділення) та ЗАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний комбінат» (Позичальник) укладено кредитний договір від 27.09.2002, зі змісту якого випливає, що Регіональне відділення передає Позичальнику в користування на умовах кредиту грошові кошти державного підприємства «Глуховецький гірничо-збагачувальний комбінат» у сумі 2610004,70 грн. для використання при здійсненні господарської діяльності Позичальника відповідно до умов, визначених цим Договором та Договором оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства «Глуховецький гірничо-збагачувальний комбінат» від 27.09.2002 № 155-02 з оплатою відсотків до Державного бюджету України за ставкою рефінансування Національного банку України. При цьому, згідно умов даного договору, Позичальник зобов`язується використовувати грошові кошти, надані Регіональним відділенням, для здійснення господарської діяльності та своєчасно, до 12 числа за звітним кварталом місяця сплачувати нараховані відсотки до Державного бюджету України.

Вказаний кредитний договір вступає в силу одночасно з моменту підписання Договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства «Глуховецький гірничо-збагачувальний комбінат» та цього Договору і припиняє свою дію в разі розірвання або припинення дії Договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства «Глуховецький гірничо-збагачувальний комбінат» від 27.09.2002 № 155-02.

28.12.2005 між ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат» (Орендар) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області (Орендодавець) укладено додаткову угоду № 2 до договору оренди від 27.09.2002 № 155-02 цілісного майнового комплексу державного підприємства «Глуховецький гірничо-збагачувальний комбінат», згідно якої, цей договір укладено строком на 13 років, що діє з 27.09.2002 до 27.09.2015.

В подальшому, між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області та ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат» укладались додаткові угоди до Договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства «Глуховецький гірничо-збагачувальний комбінат» від 27.09.2002 № 155-02, якими змінювався розмір орендної плати та строки її сплати.

На виконання вимог вказаних договору оренди та кредитного договору, ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат» сплачувало орендну плату та перераховувало проценти до Державного бюджету України, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що ЗАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний комбінат» (Страхувальник), правонаступником якого є ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат», 16.12.2011 укладеного із ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» (Страховик) договір страхування № 251.965236.0045, згідно якого, за умови оплати премії, Страховик погоджується надати Страхувальнику страхове покриття, за ушкодження застрахованого майна, а саме, будівель (споруд), вмісту споруд та запасів на складі, на загальну суму страхування 284745398,00 грн.

На виконання вимог вказаного договору та з метою отримання від Страховика, у разі ушкодження застрахованого майна, страхового покриття, ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат» перераховано на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» страхову премію в розмірі 229702,83 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1600 від 21.12.2011, яке містяться в матеріалах справи.

В подальшому, сплачена сума страхової премії була відображена позивачем у рядку 06.2 Декларації «Адміністративні витрати».

Контролюючим органом в період з 31.12.2013 по 14.01.2014 проведено планову виїзну документальну перевірку ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, з податку на додану вартість за період з 01.06.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт, від 04.10.2013р. № 63/22/32130182.

В ході перевірки встановлено порушення ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат»: - п. 1.10, п. 1.11 ст. 1, п.п. 5.2.1, п.п. 5.2.5 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3, п.п. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п. 14.1.206, п.п. 14.1.258 п. 14.1 ст. 14, п.п. 138.10.5, п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 1498555,00 грн; п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України від 25.11.2011р. № 1492 «Про затвердження форм та Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість», в результаті чого підприємством занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в сумі 13716,00 грн., в тому числі: за липень 2012 року - 13716,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення 07.11.2013: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств на суму 1499555,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 230381,00 грн; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 13716,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 6858,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, звернувшись до Головного управління Міндоходів у Вінницькій області. В ході розгляду первинної скарги, ГУ Міндоходів у Вінницькій області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, з податку на додану вартість за період з 01.06.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 13.01.2014 № 1/22/32130182.

Згідно висновків даного акту, перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема: - п. 1.10, п. 1.11 ст. 1, п.п. 5.2.1, п.п. 5.2.5 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3, п.п. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п. 14.1.206, п.п. 14.1.258 п. 14.1 ст. 14, п.п. 138.10.5, п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України, ст.ст. 220, 654, 793, п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 635976,00 грн.

Після проведення перевірки, рішенням Головного управління Міндоходів у Вінницькій області від 16.01.2014 № 650/10/10-02-11 про результати розгляду первинної скарги податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2013 - залишено без змін та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2013 в частині збільшення суми грошового зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем на 862579,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 111964,00 грн., а в іншій частині - залишено без змін.

В зв`язку з частковим скасуванням податкового повідомлення - рішення № від 07.11.2013 та з урахуванням висновку акту перевірки від 16.01.2014 № 650/10/10-02-11, відповідачем 03.02.2014 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 635976,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції на 87200,00 грн.

Підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став висновок про те що в ході проведення перевірки не встановлено належним чином оформленого договору оренди цілісного майнового комплексу у Фонду державного майна та первинних документів бухгалтерського та податкового обліку. Такий висновок зроблено відповідачем з огляду на те, що Договір оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства «Глуховецький гірничо-збагачувальний комбінат» від 27.09.2002 № 155-02, в порушення норм Цивільного кодексу України не був нотаріально посвідчений, а тому вважається нікчемним. Також на думку позивача, плата за користування кредитом від Фонду державного майна не підпадає під визначення процентів, тому законодавчі підстави для віднесення вказаних сум до складу витрат відсутні. Протиправно віднесено до складу адміністративних витрат вартість отриманих послуг зі страхування цілісного майнового комплексу, що призвело до їх завищення на загальну суму 229702,00 грн.

Положеннями статті 228 Цивільного кодексу України унормовано, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Суди, надаючи оцінку обставинам справи та досліджуючи правильність врахування позивачем у податковому обліку витрат по договору оренди цілісного майнового комплексу встановили, що договір оренди цілісного майнового комплексу не порушує публічний порядок та не спрямований на порушення податкового законодавства, оскільки валові витрати підприємства формувались внаслідок реальних господарських операцій з врахуванням вимог договору та податкового законодавства.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов`язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судами були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум орендної плати та перерахованих процентів, врахованих у податковому обліку.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем вимог підпункту 140.1.6 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України, а саме щодо протиправного віднесення до складу адміністративних витрат вартість отриманих послуг зі страхування цілісного майнового комплексу, що призвело до їх завищення на загальну суму 229702 грн., в т.ч. за 4 квартал 2011 року на суму 229702 грн., слід зазначити наступне.

За приписами пункту «г» підпункту 138.8.5 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції дійсній на час здійснення правовідносин), до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Судами встановлено, що на виконання вимог вказаного договору страхування та з метою отримання від Страховика, у разі ушкодження застрахованого майна, страхового покриття, ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат» перераховано на рахунок ПАТ «Стахова компанія «ПЗУ України» страхову премію в розмірі 229702,83 грн., що підтверджується відповідними документами.

В подальшому, сплачена сума страхової премії була відображена позивачем у рядку 06.2 Декларації «Адміністративні витрати».

Отже, в даному випадку, позивач, включаючи до адміністративних витрат витрати на страхування основних засобів, діяв відповідно до норм Податкового кодексу України.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 03.02.2014 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 07.11.2013 № , слід зазначити наступне.

Згідно з пунктами 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, судами попередніх інстанцій встановлено, що актом про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 17.09.2012 № 72/15/32130182 підтверджено значення рядка 24 в сумі 13716,00 грн. На суму, яка за результатами перевірки підпадала під розбіжності, позивачем подана уточнююча декларації з податку на додану вартість. Вказана сума розбіжності сплачена за рахунок переплати. А тому, перевіряючим за результатами перевірки знято суму яка підтверджена попереднім актом перевірки.

Суди, надаючи оцінку обставинам справи, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.11.2013 №, оскільки висновки викладені в акті перевірки від № 63/22/32130182 від 04.10.2013, якими встановлено заниження ПАТ «Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат» суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в сумі 13716,00 грн., в тому числі: за липень 2012 року - 13716 грн., не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Козятинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09.07.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.09.2014 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва ,

С.С. Пасічник

Судді Верховного Суду