Справа № 826/5407/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5407/18 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Столяр В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради "Рожівське" по м. Києву Лата Дмитра Олександровича, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Державного реєстратора філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по м. Києву Лата Дмитра Олександровича, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», у якій просить визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності Публічного акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , вчинену державним реєстратором філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по м. Києву Латою Дмитром Олександровичем .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем в порушення норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснено державну реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру, за відсутності документів, що підтверджують виникнення права власності останнього на вказану квартиру.

Крім того, позивач вважає дії відповідача незаконними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що в її квартирі зареєстровані неповнолітні діти, у зв`язку з чим відповідач повинен був відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» у реєстрації права власності на вказану квартиру.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2019 року по справі закрито провадження.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження, дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотеко держателя на предмет іпотеки в порядку Закону України « Про іпотеку», а отже існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким справу направити до суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, зміст апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.07.2007 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 10-29/3688, відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 199965,00 доларів США, на умовах, визначених кредитним договором, з цільовим призначенням на придбання цільових облігацій серії F (код випуску UA516307284F) у бездокументарній формі та у кількості, що становить 14915 штук, що емітовані ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг», які надають право на отримання у власність чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

07.05.2009 Головним Управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) позивачу видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , що посвідчує право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та банком було укладено іпотечний договір № 02-10/2266, що посвідчений 02.07.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2460

Згідно умов даного договору іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: майнові права на незакінчене будівництвом чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 .

30.06.2009 до іпотечного договору були внесені зміни, у зв`язку з завершенням будівництва та прийняттям в експлуатацію квартири, а також у зв`язку з оформленням та реєстрацією права власності на неї за позичальником щодо зміни опису предмета іпотеки на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

08.02.2011 до іпотечного договору були внесені зміни, у зв`язку з внесенням змін до кредитного договору

Надалі, державним реєстратором філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по м. Києву Латою Дмитром Олександровичем зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) індексний номер: 39970169 від 02.03.2018, номер запису про право власності: 25107725 від 02.03.2018).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У п. 3 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України міститься визначення адміністративний суд, згідно з яким це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудності.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами..

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем та третьою особою) у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України "Про іпотеку", а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір суди мають вирішувати за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок щодо визначення юрисдикції адміністративних судів міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі №817/1048/16 від 04 квітня 2018 року та у справі №826/19487/14 від 29 травня 2018 року, у справі № 8/10/7008/15 від 05 грудня 2018 року також у справі № 810/1701/16 від 12 грудня 2018 року.

Так, у зазначених постановах зазначено, що врахоуючи те, що спірні правовідносини повізані із захистом права власноті позивача та з виконанням умов договору іпотеки, Велика Палата Верховного Суду вважає, що цей спір включаючи вимоги до приватного нотаріуса (державного реєстратора), не є публічно-правовим, а тому має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Отже, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суттю даного спору являється вирішення питання правомірності переходу права власності на нерухоме майно від позивача до третьої особи, що вказує на наявність спору про право.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Суддя доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма