Справа № 808/2478/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2019 року м. Дніпросправа № 808/2478/18
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року (суддя суду першої інстанції Бойченко Ю.П.), прийняте в м. Запоріжжя в порядку письмового провадження, рішення в повному обсязі складено 25.03.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

21 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати рішення Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову №216 від 29.03.2018 року неправомірним та скасувати, зобов`язати Мелітопольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу з 07 жовтня 2009 року - шляхом призначення її знову, відповідно до норм ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що з 01.09.1981 позивачу призначено пенсію за віком, проте у зв`язку із виїздом з України на постійне місце проживання до Ізраїлю з 2001 року виплату пенсії припинено. 22.03.2018 представник позивача за довіреністю звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про поновлення пенсії, проте рішенням від 29.03.2018 №216 відмовлено у поновленні пенсії з підстав відсутності міжнародної пенсійної угоди між Україною та Ізраїлем; відсутності у позивача реєстрації на території України та громадянства України; документ, що посвідчує особу позивача, не відповідає вимогам законодавства. Позивач вважає таку відмову протиправною з огляду на норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині вимог про зобов`язання відповідача провести поновлення виплати пенсії за віком з 07.10.2009 року по 18.02.2018 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року адміністративний позов задоволено частково: зобов`язано Мелітопольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (72319, м. Мелітополь, Запорізька область, вул. Івана Алексєєва, буд. 2; ) поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 10.23; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 19.02.2018. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить змінити рішення суду в частині строку з якого має бути поновлена пенсія ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача провести поновлення пенсії позивачу з 07.10.2009 року, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чітко встановлено, що за наявності вини органу пенсійного фонду - поновлення виплати пенсії за минулий час без обмеження будь яким строком. Також, позивач зазначає, що вона має право на відновлення пенсії з дати постановлення Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009, яким були скасовані дискримінуючі положення законодавства, що забороняли виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Також. позивач зазначає. що суд першої інстанції вирішив питання про поновлення пенсії позивачу, проте не конкретизував як саме. Дана конкретизація, на думку позивача, є необхідною, з метою уникнення порушення прав позивача. Таким чином, на думку позивача, пенсійний орган необхідно зобов`язати поновити виплату пенсії у розмірі не меншому за прожитковий мінімум.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією закордонного паспорту, виданого 05.10.2010 НОМЕР_2, термін якого продовжено до 05.10.2020.

З 01.09.1981 позивачу призначено пенсію за віком, що підтверджується копією посвідчення від 22.02.1982 №104182/016.

ОСОБА_1 перебувала на пенсійному обліку у відповідача, з 2001 року позивачу припинено виплату пенсії у зв`язку із виїздом на постійне проживання до Держави Ізраїль. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

19.02.2018 позивач через свого представника, який діяв на підставі посвідченої та апостильованої довіреності, звернувся до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив поновити з 08.05.2001 виплату пенсії. До заяви додано: копію трудової книжки, копію пенсійного посвідчення, копію довіреності, копію посвідчення особи.

Листом від 02.04.2018 №215/08 відповідач надіслав заявнику повідомлення від 29.03.2018 №216 про відмову в поновленні виплати пенсії, обґрунтовуючи відмову зверненням до органу не за місцем проживання (реєстрації) та ненаданням документа, що підтверджує особу - громадянина України.

Не погоджуючись з такою відмовою, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу в поновленні виплати пенсії, тому достатніми є підстави для зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.92 Закону України "Про пенсійне забезпечення", який регулював правовідносини на момент виїзду позивача за кордон, громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від`їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачувались тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 якого, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 вказаного Закону, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N25-рп/2009 визнано неконституційними положення п.2 ст. 49 та друге речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, виходячи із чинного пенсійного законодавства, особа має право на отримання заробленої та призначеної пенсії незалежно від місця її проживання.

За приписами ст. 44 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок та поновлення виплати пенсії здійснюється на підставі особисто поданої пенсіонером заяви, також, заяву про перерахунок та поновлення виплати пенсії може бути подано пенсіонером через свого повноважного представника.

Позивачем використано своє право на звернення за поновленням виплати пенсії через свого представника.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про достатність підстав для поновлення виплати пенсії позивачу.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Водночас у постановах від 8 грудня 2015 року, 16 березня 2016 року (справи №№ 21-5440а15, 21-5653а15, 21-175а16 відповідно) Верховний Суд України, переглядаючи рішення суду касаційної інстанції у справах зазначеної категорії за заявами, в яких, крім іншого, йшлося про усунення розбіжностей у застосуванні законодавства, що регламентує строки звернення до адміністративного суду, вказав на те, що ці спори мають вирішуватися з урахуванням строків визначених КАС України.

Аналогічна позиція викладена у в постановах Верховного Суду від 20.09.2018 року в справі №754/3047/17, від 20.12.2018 року в справі №521/16022/14-а.

У відповідності до ч.1 та 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що підстави для незастосування до позивача наслідків порушення строків на звернення до суду відсутні.

З урахуванням того, що позивачем не наведено суду поважних підстав пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року позовні вимоги в частині з 07.10.2009 року по 18.02.2018 року залишено без розгляду.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 294 КАС України, окремо від рішення суду може бути оскаржена ухвала про залишення позову (заяви) без розгляду.

Між тим, позивачем ухвалу про часткове залишення позовних вимог без розгляду не оскаржено, натомість звертається з апеляційною скаргою на рішення суду прийняте по суті позовних вимог та просить його змінити в тій частині позовних вимог, яка вказаним рішення не вирішувалась.

Доводи позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень частин другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не нараховувались позивачу суми пенсії з 2009 року.

Вказане, в своїй сукупності, свідчить про відсутність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині дати, з якої позивачу слід поновити виплату пенсії.

Щодо вимог позивача поновити виплату їй пенсії в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як видно з доводів позивача, викладених в адміністративному позові та апеляційній скарзі, вона просить зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії у розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, щоб попередити ймовірне порушення її прав при поновленні та виплаті їй пенсії в майбутньому.

Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

При цьому, суд звертає увагу, що захисту в судовому порядку підлягають вже порушені права позивачів, захист прав на майбутнє в судовому порядку чинним законодавством не передбачений.

Оскільки підстави для відмови позивачу у поновленні виплати пенсії за віком, викладені у повідомленні від 29.03.2018 №216, не стосуються наявності чи відсутності у позивача права на поновлення виплати пенсії в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, то станом на час звернення до суду вказане право позивача не є порушеним, а тому не підлягає захисту в судовому порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року в адміністративній справі №808/2478/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена 20.06.2019 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай