Справа № 158/1371/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/6179/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Брушнівський С.М.;

від відповідача - Самолюк В.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Самолюка Василя Васильовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який ідентифікував себе як громадянин Афганістану, на рішення Ківерцівського районного суду Волинської обл. від 22.05.2019р. в адміністративній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , який ідентифікував себе як громадянин Афганістану, про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України (суддя суду І інстанції: Костюкевич О.К., час та місце ухвалення, дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 22.05.2019р., м.Ківерці Волинської обл., 22.05.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

20.05.2019р. позивач Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому, із урахуванням поданих під час судового розгляду уточнень, просив продовжити строк затримання відповідача громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, на строк 6 (шість) місяців до 25.11.2019р. (а.с.1-3, 25).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської обл. від 22.05.2019р. заявлений позов задоволено; продовжено строк затримання громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення, строком на 6 (шість) місяців, а саме до 25.11.2019р.; рішення звернуто до негайного виконання (а.с.26-28).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив представник адвокат Самолюк В.В., діючий від імені та в інтересах громадянина Афганістану ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.32-33).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем не дотримано вимог Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затв. наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012р., оскільки ним не вживалися належні заходи щодо ідентифікації апелянта та його документування. Зокрема, позивач не скеровував відповідні запити через Департамент консульської служби МЗС України, хоча такі дії прямо передбачені законодавством у разі відсутності відповіді компетентних органів країни походження іноземця.

Окрім цього, рішення суду про примусове видворення відповідача не набрало законної сили, позивачем не надано доказів отримання компетентними органами країни походження іноземця належним чином оформлених запитів щодо його ідентифікації.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, о 14 год. 00 хв. 25.08.2018р. спільною міжвідомчою групою представників ОРВ з м.д.н.п.Ужгород, НПУ, ДМСУ в рамках ССПО «Кордон 2018», цільових профілактичних заходів «Мігрант», місячника «Прикордонної служби» був затриманий ОСОБА_1 , який ідентифікував себе як громадянин Афганістану. Останній мав на меті перетнути державний кордон поза межами пункту пропуску у складі групи осіб на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » без документів, що посвідчують особу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду закарпатської обл. від 28.08.2018р. у справі № 308/9646/18 позов Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено, вирішено затримати громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, на достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати 6 (шість) місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

10.09.2018р. року відповідач був поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, з місцем розташування: с.Журавичі Ківерцівського району Волинської обл.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської обл. від 20.02.2019р. позов Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено; продовжено строк затримання громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його ідентифікації та забезпечення примусового видворення, строком на 6 (шість) місяців, а саме до 25.08.2019р.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019р. апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Ківерцівського районного суду Волинської обл. від 20.02.2019р. скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково та продовжено строк затримання громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою його ідентифікації строком на 3 (три) місяці, а саме до 25.05.2019р.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.4-6).

Окрім цього, рішенням Ужгородського районного суду Закарпатської обл. від 10.05.2019р. у справі № 308/5046/19 задоволено позов Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вирішено примусово видворити за межі території України громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; рішення звернуто до негайного виконання (а.с.7-9).

На час апеляційного розгляду справи вказане рішення суду набрало законної сили.

Оскільки відповідач не має документів, що надають йому право на виїзд з України, позивач з метою встановлення особи відповідача неодноразово звертався до Посольства Ісламської Республіки Афганістан із листами, у яких просив надати йому допомогу в посвідченні даної особи та поверненні його на батьківщину. Однак, відповіді на вказані звернення не надходили, що об`єктивно унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України на виконання рішення суду.

У свою чергу, протягом строку затримання відповідач не йшов на співпрацю щодо його ідентифікації, зі своєї сторони не вживав заходів, щоб підтвердити свою особу, отримати паспорт і покинути територію України.

25.05.2019р. закінчується строк затримання відповідача та перебування у Волинському ПТПІ, у зв`язку з чим прикордонний загін звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, рішення суду про видворення відповідача не виконано, є відсутньою інформація з Посольства Ісламської Республіки Афганістан щодо ідентифікації відповідача.

Таким чином, з метою надання можливості забезпечити примусове видворення відповідача та виконання судового рішення, слід продовжити строк затримання громадянину Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, оскільки в судовому засіданні підтверджено наявність умов, передбачених ч.ч.11-13 ст.289 КАС України, що являється підставою для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Стосовно наявності правових підстав для продовження строку затримання відповідача колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.4).

Згідно із приписами ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.11).

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч.12).

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (ч.13).

Із змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення.

При цьому, на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення виконання рішення про примусове видворення за межі території України.

Згідно матеріалів справи позивачем скеровані наступні звернення стосовно відповідача:

лист позивача № 81/213/1 від 11.02.2019р., адресований Надзвичайному та Повноважному Послу Ісламської Республіки Афганістан в Україні, щодо ідентифікації та документування свідоцтвами на повернення іноземців осіб, які назвалися громадянами Афганістану, у тому числі відповідача (а.с.10-11);

лист позивача № 81/455 від 18.04.2019р., адресований Надзвичайному та Повноважному Послу Ісламської Республіки Афганістан в Україні, щодо прискорення ідентифікації та документування осіб, які назвалися громадянами Афганістану, у тому числі відповідача (а.с.12);

лист Адміністрації Державної прикордонної служби України № 0.81-2420/0/6-19-Вих від 12.03.2019р. до Посольства Ісламської Республіки Афганістан в Україні з метою ідентифікації затриманих осіб (а.с.13).

Відповіді на вказані листи позивач не отримав.

Таким чином, позивачем доведено, що на момент закінчення продовженого тримісячного строку затримання є неможливою ідентифікація відповідача, що також унеможливлює забезпечення примусового видворення за межі території України.

При цьому, позивачем висвітлено, які дії та заходи вживалися ним для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення, однак такі бажаних результатів не дали.

За наявності таких умов є неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусового видворення іноземця за межі території України у шестимісячний строк, через що строк затримання підлягає продовженню.

Щодо наявності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації колегія суддів виходить з того, що результатом такої повинен бути встановлений факт достовірної ідентифікації особи шляхом представлення документа, який посвідчує особу. В розглядуваному випадку такий документ не представлений відповідачем, а останній зобов`язаний мати наведений документ, іноземцем не надано інших достовірних документів, які посвідчують його особу і вказують на країну громадянської належності.

Отже, протягом строку затримання відповідач не йшов на співпрацю щодо його ідентифікації, зі своєї сторони не вживав заходів, щоб підтвердити свою особу, отримати паспорт і покинути територію України.

Відповідач постійного проживання на території України немає, доказів наявності оригіналу паспорту та коштів на придбання квитка з метою повернення в країну громадянської приналежності відповідач не надав, а тому, названі обставини унеможливлюють повернення відповідача в добровільному порядку до країни громадянської приналежності.

Таким чином, враховуючи наявність умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, а саме: неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (на даний час від Посольства Ісламської Республіки Афганістан в Україні не одержано інформації щодо громадянської належності або країни походження відповідача, яка є необхідною для ідентифікації його особи), приймаючи до уваги закінчення продовженого тримісячного строку утримання громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в пункті тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України, позивачем обґрунтовано та підставно заявлено розглядуваний позов.

Стосовно оцінки скерування позивачем запитів до Посольства Ісламської Республіки Афганістан в Україні колегія суддів керується приписами Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затв. наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012р.

Зокрема, згідно п.1 розділу VI вказаної Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Відповідно до матеріалів справи позивачем запити щодо ідентифікації відповідача скеровувалися безпосередньо до Посольства Ісламської Республіки Афганістан в Україні або через Надзвичайного та Повноважного Посла Ісламської Республіки Афганістан в Україні.

Таким чином, позивач намагався прискорити процес ідентифікації відповідача, при цьому він надавав повну і необхідну для цього інформацію (заповнені анкети і дактилоскопічні карти).

Такі дії колегія суддів оцінює як сумлінні та спрямовані на пришвидшення обов`язкових процедур, які передують примусовому видворенню. При цьому, такі дії позивача не призвели до безпідставного продовження строку затримання іноземця, не створили будь-яких перешкод для ідентифікації відповідача.

Водночас, процесуальний закон наголошує на неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (п.2 ч.13 ст.289 КАС України), через що оцінці підлягає лише факт відсутності необхідної інформації для ідентифікації особи.

При цьому, правомірність дій позивача щодо скерування запитів безпосередньо або опосередковано до посольств і консульських установ, що перебувають в Україні, так і за її межами, виходить за межі розглядуваного спору і не стосуються предмета розглядуваного позову.

Також відповідач не позбавлений можливості оскаржити такі дії в судовому порядку, якщо вважатиме їх такими, що порушують його права та інтереси.

Стосовно доводів апелянта про те, що рішення суду про примусове видворення відповідача не набрало законної сили колегія суддів враховує, що в силу приписів ст.ст.288 і 289 КАС України не убачається прямої вказівки закону на те, що позов з приводу затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення видворення за межі території України можливий лише за наявності судового рішення про примусове видворення особи.

Натомість, відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затв. постановою КМ України № 1110 від 17.07.2003р., пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - пункт тимчасового перебування), є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:

стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України;

стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством;

затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно з п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затв. наказом МВС України № 141 від 29.02.2016р., іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Таким чином, рішення суду про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, є окремою підставою для поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Оскільки законодавець чітко розрізняє такі рішення судів, кожне з яких є окремою і достатньою підставою для поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, тому позивач вправі звертатися до суду із позовами про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України до пред`явлення позову про примусове видворення.

Також термін «забезпечення видворення за межі території України» в наведеному контексті слід розуміти в ширшому розумінні, ніж забезпечення виконання лише судового рішення про примусове видворення.

Таким чином, враховуючи наявність умов, за яких неможливо забезпечити ідентифікацію відповідача, вжиття заходів для забезпечення видворення за межі території України, позивачем обґрунтовано та підставно заявлено розглядуваний позов.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Водночас, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача задоволено у визначений спосіб.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, а тому заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139, ч.19 ст.289 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.ст.272, 289, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Самолюка Василя Васильовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який ідентифікував себе як громадянин Афганістану, на рішення Ківерцівського районного суду Волинської обл. від 22.05.2019р. в адміністративній справі № 158/1371/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 19.06.2019р.