Справа № 826/11304/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 червня 2019 року № 826/11304/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., представника позивача Мегріш Є.Я. (довіреність від 01.02.2018 року №7-ДТ), представника відповідача Шлапак Н.В. (довіреність від 20.02.2018 року №2011/9/28-10-10-18), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг»
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.07.2018 року ,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» (далі також - позивач, ТОВ «ДТЕК Трейдінг», платник податків) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі також - відповідач, Офіс ВПП, контролюючий орган, податковий орган), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.07.2018 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.07.2018 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.07.2018 року №.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що за результатами проведення Офісом ВПП документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ДТЕК Трейдінг» складено Акт перевірки від 13.06.2018 року №1755/28-10-14-01/36511938, на підставі висновків якого відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення (далі також - ппр).

Позивач із висновками, викладеними у Акті перевірки, не погоджується, вважає їх протиправними, оскільки контролюючим органом не досліджено господарські операцій з точки зору їх реальності, тобто не проаналізовано первинні документи, формуючи висновки лише на підставі ІС «Податковий блок»; вибірково, хаотично, необґрунтовано викладено в Акті перевірки доводи та аргументи; використано в Акті перевірки неналежні, неперевірені факти та не підтверджено свої тези жодними доказами.

20.06.2018 року ТОВ «ДТЕК Трейдінг» подано заперечення на Акт перевірки, водночас, 09.07.2018 року, позивачем отримано оскаржувані ппр.

Вважаючи рішення контролюючого органу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач просить задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до попереднього судового засідання 15.10.2018 року.

Через канцелярію суду 17.08.2018 року подано відзив на позовну заяву.

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що висновки Акту перевірки гуртуються на аналізі звітних документів, податкових декларацій з додатками та іншої податкової інформації, що надійшла засобами ІС «Податковий блок» та за даними Єдиного реєстру податкових накладних, відповідно до якого, контролюючим органом не встановлено законного джерела походження товарів від контрагентів ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс», ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група», ТОВ «Укрресурс Трейдінг».

Контролюючим органом встановлено нереальність придбання ТОВ «ДТЕК Трейдінг» товарів у вказаних контрагентів та неправомірність документального оформлення взаємовідносин, що фактично не здійснювалися.

Крім іншого, перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 7 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 «Дохід» та порушено підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями).

Враховуючи викладене, відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Через канцелярію суду 30.08.2018 року позивачем подано відповідь на відзив.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2018 року призначено попереднє судове засідання на 03.12.2018 року.

Через канцелярію суду 17.09.2018 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

У підготовче засідання 03.12.2018 року прибули представники сторін.

У підготовчому судовому засіданні 03.12.2018 року судом поставлено на обговорення питання про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Сторони проти закінчення підготовчого провадження не заперечували.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2018 року закрито підготовче провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13.02.2019 року.

У судове засідання 13.02.2019 року прибули представники сторін.

Судом оголошено перерву на стадії вступного слова представника позивача до 14.03.2019 року.

Відповідно до Довідки секретаря судового засідання від 14.03.2019 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, справу №826/11304/18 знято з розгляду.

Про дату, час та місце проведення наступного судового засідання - 18.04.2019 року, судом повідомлено сторін у порядку статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до Довідки секретаря судового засідання від 18.04.2019 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, справу №826/11304/18 знято з розгляду.

Про дату, час та місце проведення наступного судового засідання - 05.06.2019 року, судом повідомлено сторін у порядку статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судове засідання 05.06.2019 року прибули представники сторін.

Відповідно до частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 05.06.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Офісом ВПП проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ДТЕК Трейдінг» податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, валютного - за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 року по 31.12.2017 року.

За результатами перевірки складено Акт від 13.06.2018 року №1755/28-10-14-01/36511938 (далі також - Акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем: підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), пункту 7 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 «Дохід», в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року на суму 112 414 405 грн., в т.ч.: за 2017 рік на 112 414 405 грн.; пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 22 482 881 грн., в т.ч.: за липень 2015 року в сумі 2 285 829 грн., за березень 2017 року в сумі 20 197 052 грн.; підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, підпункту 1.7 пункту 29 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасне подання податкової декларації по збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності за вересень 2015 року; підпункту «б» пункту 176.2 статті 176, пункту 51.1 статті 51 та пункту 176.2 «б» статті 176, пункту 119. 2 статті 119 Податкового кодексу України в частині неподання податковим агентом податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку повноти за квітень 2016 року.

На підставі Акту перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення - рішення від 02.07.2018 року № (форми «ПС» на суму штрафних санкцій 510, 00 грн.); від 02.07.2018 року № (форми «П» на суму завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток 112 414 405, 00 грн.), від 02.07.2018 року № (форми «Р» за платежем з податку на додану вартість у сумі 28 103 601 грн.).

Вважаючи вказані ппр протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

У відповідності до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі також - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 75.1. статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Відповідно до пунктів 77.4. - 77.9 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

У разі планування перевірок одного й того самого платника податків контролюючими органами та органами державного фінансового контролю у звітному періоді такі перевірки проводяться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення таких перевірок та залучення до перевірок інших органів, передбачених законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 82.1 статті 82 ПК України тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.

Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.

Відповідно до пункту 83.1 статті 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; виключено; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 85.1. та абзацу 1 пункту 85.2, пунктів 85.4, 85.8 статті 85 ПК України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до пункту 86.1, абзацу 1 пункту 86.3 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Відповідно до абзацу 1 пункту 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 86.8. та 86.10 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки позивача складено Акт від 13.06.2018 року №1755/28-10-14-01/36511938.

Відповідно до змісту Акту перевірки, контролюючим органом досліджено взаємовідносини позивача із наступними контрагентами: ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс», ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група» та ТОВ «Укрресурс Трейдінг», в результаті чого не встановлено законного джерела походження товарів від контрагентів.

Також, контролюючим органом встановлено, що документування позивачем операцій з постачання із вказаними контрагентами та відображення в бухгалтерському обліку без можливості підтвердження таких операцій постачальниками.

Крім іншого, дослідивши податкові декларації позивача, перевіркою правомірності визначення податкового кредиту за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року контролюючим органом встановлено його завищення на загальну суму 22 482 881,00 грн.

Щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс», суд зазначає наступне.

Відповідно до висновків Акту перевірки, перевіркою встановлено, що реальність проведених ТОВ «ДТЕК Трейдінг» господарських операцій з ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» у лютому 2015 року щодо придбаного мазуту топочного марки 40 на загальну суму 2 315 669, 20 грн., не підтверджується у зв`язку з: відсутністю необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності внаслідок відсутності кількості штату працюючих осіб у контрагентів- постачальників продуктів нафтопереробки, відсутності виробничо-складських приміщень та транспортних засобів, які економічно необхідні для здійснення господарської діяльності; неможливістю встановлення фактичних виробників нафтопродуктів (мазут толочний марки 40), а також відсутність факту підтвердження реалізації (виробництва) по ланцюгу продажу/придбання між сумнівними підприємствами-постачальниками; недостовірністю даних, відображених в паперових носіях за формою первинних документів ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» для ТОВ «ДТЕК Трейдінг», формальний підхід до їх оформлення, та, як наслідок, їх юридичну дефектність; неможливістю дослідити кінцевого виробника продукції, яку в подальшому реалізовано на адресу кінцевого споживача ТОВ «ДТЕК Трейдінг».

На підставі вищенаведеного, згідно з проведеним аналізом, співставлення звітних документів, податкових декларацій з додатками та іншої податкової інформації, що надійшли засобами АС «Податковий блок» та за даними Єдиного реєстру податкових накладних, зроблено висновок, що законного джерела походження товару не встановлено.

З матеріалів справи судом встановлено наступне.

Між ТОВ «ДТЕК Трейдінг» та ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» укладено Договір № 5-1-2014/005 від 22.12.2014 року, відповідно до умов якого ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» (Постачальник) зобов`язується поставити у власність Покупця мазут паливний марки 40 та/або мазут паливний марки 100 в асортименті, кількості, в строк та по ціні і з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами в Договорі і Специфікаціях.

На підтвердження існування взаємовідносин між ТОВ «ДТЕК Трейдінг» та ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» за Договором № 5-1-2014/005 від 22.12.2014 року податковому органу надано документацію (у т.ч. первинну документацію), що підтверджується Актом перевірки (стор. 13 Акту перевірки): договір поставки та додатки до нього, рахунки на оплату, акти прийому-передачі, посвідчення якості на товар, залізничні накладні, товарно-транспортні накладні, стор. 17 Акту перевірки містить посилання на надання позивачем паспортів якості та сертифікатів відповідності на мазут під кожен акт приймання-передачі мазуту.

Щодо господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» встановлено, що протягом спірного періоду (лютий 2015 року) на виконання Договору № 5-1- 2014/005 від 22.12.2014 року між ТОВ «ДТЕК Трейдінг» та ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» укладено: Специфікацію від 30.01.2015 року на постачання 480,00 т мазуту паливного марки 100 та/або марки 40 на загальну суму 3 431 998,08 грн.; Специфікацію від 02.02.2015 року на постачання 1000,00 т мазуту паливного марки 100 на загальну суму 6 695 004,00 грн.

За правилом першої події Постачальником виписано на надано ТОВ «ДТЕК Трейдінг» податкові накладні (з квитанціями, що підтверджують їх прийняття) на загальну суму 10 754 851,74 грн., а саме: № 3,4,5 від 07.02.2015 року; № 6,7,8 від 09.02.2015 року; № 9 від 13.02.2015 року; №10, 11,12 від 16.02.2015 року.

Прийняття мазуту позивачем підтверджується Актами прийому-передачі до Договору № 5-1-2014/005 на загальну суму постачання 10 754 851,71 грн.: Акт від 07.02.2015 року на поставку 5,660 т мазуту; Акт від 07.02.2015 року на поставку 59,320 т мазуту; Акт від 07.02.2015 року на поставку 50,500 т мазуту; Акт від 09.02.2015 року на поставку 59,380 т мазуту; Акт від 09.02.2015 року на поставку 59,980 т мазуту; Акт від 09.02.2015 року на поставку 53,050 т мазуту; Акт від 13.02.2015 року на поставку 51,080 т мазуту; Акт від 16.02.2015 року на поставку 117,418 т мазуту; Акт від 16.02.2015 року на поставку 56,260 т мазуту; Акт від 16.02.2015 року на поставку 1007,650 т мазуту.

На оплату вказаного вище обсягу мазуту ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» виставлено ТОВ «ДТЕК Трейдінг» рахунки на оплату на загальну суму постачання 10 754 851,71 грн.: Рахунок-фактура № СФ-0000006 від 07.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-0000004 від 07.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-0000005 від 07.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-0000008 від 09.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-0000007 від 09.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-00000010 від 13.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-00000012 від 16.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-00000011 від 16.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-00000013 від 16.02.2015 року.

Здійснення оплати ТОВ «ДТЕК Трейдінг» за отриманий товар підтверджується платіжними дорученнями на загальну суму 10 754 851,74 грн.: Платіжне доручення № від 13.03.2015 року; Платіжне доручення № від 13.03.2015 року; Платіжне доручення № від 13.03.2015 року; Платіжне доручення № від 16.03.2015 року; Платіжне доручення № від 16.03.2015 року; Платіжне доручення № від 16.03.2015 року; Платіжне доручення № від 20.03.2015 року; Платіжне доручення № від 23.03.2015 року; Платіжне доручення № від 23.03.2015 року; Платіжне доручення № від 23.03.2015 року.

Крім того, відповідність мазуту якісним характеристикам, підтвердження їх походження (зазначення виробника) доводиться сертифікатами якості та паспортами, які були надані під час податкової перевірки та які долучено позивачем до матеріалів справи.

Твердження відповідача щодо того, що встановити виробника мазуту неможливо є спірним, оскільки у Актах приймання-передачі мазуту (які надано платником податків під час перевірки) містяться посилання на виробника мазуту.

Так, у спірному періоді ТОВ «ДТЕК Трейдінг» отримано мазут від наступних виробників: ТОВ «Дніпронафтапродукт»; ТОВ «Прінт Інжінірінг»; ВАТ «Мозирський нафтопереробний завод».

Якість мазуту підтверджено виробниками наступними документами: Паспортом № 0923/1 ТОВ «Дніпронафтагруп» від 23.09.2015 року; Сертифікатом відповідності Серії ВГ № UA1.185.0101140-14, у якому виробником зазначається ТОВ «Дніпронафтапродукт»; Паспортом якості № 22 від 04.02.2015 року., виданим ТОВ «Прінт Інжінірінг»; Сертифікатом відповідності Серії ВГ № UA1.035.0024140-14, у якому виробником зазначається ТОВ «Прінт Інжінірінг»; Паспортом № 254 від 11.02.2015 року, виданим ВАТ «Мозирський нафтопереробний завод»; Сертифікатом відповідності Серії ВГ № UA1.035.0144653-14, у якому виробником зазначається ТОВ «Мозирський нафтопереробний завод».

Транспортування мазуту здійснювалося на станції вантажоотримувачів: ТОВ «ДТЕК Східенерго» (ДТЕК Курахівська ТЕС), ПАТ «Київенерго» (ТЕЦ-5 СВП «КИЇВСЬКІ ТЕЦ»), що підтверджується відповідними накладними та документами, що підтверджують прийняття мазуту вантожоотримувачами: ДТЕК Курахівська ТЕС: Накладна № 45876307 (59320 т); Накладна № 45908258 (50500 т); Накладна № 45961588 (53660 т); Накладна № 46021176 (53050 т); Накладна № 44544492 (59380 т); Накладна № 44549715 (59980 т); Накладна № 46046884 (51080 т); Накладна № 46204087 (56260 т.); Накладна № 44597672 (117418 т.).

Приймання мазуту (560,648 т.) ДТЕК Курахівська ТЕС підтверджується: Актом № 1, 2, 3 від 07.02.2015 року; Актом № 2 за формою ТП-4; Актом № 4, 5, 6 від 09.02.2015 року; Актом № 3 за формою ТП-4; Актом № 8 від 13.02.2015 року; Актом № 5 за формою ТП-4; Актом № 6 за формою ТП-4; Актами № 7 за формою ТП-4.

Направлення та прийняття мазуту ТЕЦ-5 СВП «КИЇВСЬКІ ТЕЦ» підтверджується: Накладною № 33515339 (1007,650 т); Листом ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» № 029/02 від 12.02.2015 року; Актом № 1 від 16.02.2015 року за формою ТП4.

Таким чином, здійснення операцій з постачання мазуту у повному обсязі підтверджено первинними документами.

У Акті перевірки (стор. 20 Акту перевірки) контролюючий орган посилається на акт перевірки ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» від 03.03.2017 року № 090/08-01-14-02/30599713, яким встановлено завищення податкових зобов`язань по реалізації мазуту толочного марки 40 за лютий 2015 року, як на підставу визнання операцій між позивачем та ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» нереальними.

Водночас, суд звертає увагу відповідача, що посилання контролюючого органу на акти перевірок, складені відносно контрагентів позивача, не можуть братися до уваги, оскільки нормами діючого податкового законодавства України не передбачено можливості посилання податкового органу в ході проведення перевірки суб`єкта господарювання на акти перевірок інших суб`єктів господарювання-контрагентів.

Крім іншого, суд зазначає наступне.

Результати вказаної перевірки, на яку посилається відповідач у Акті перевірки, скасовано рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.02.2018 року (дата набрання законної сили 30.08.2019 року) у справі № 808/1882/17 за позовом ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Так, зазначеним рішенням суду встановлено: «Між ТОВ «МАРКАСА» (продавець) та ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» (покупець) укладено договір поставки №456 від 01.02.2015 року, відповідно до якого позивач придбав мазут топочний марки 40 на загальну суму 2 269 681 грн., у тому числі ПДВ 378235 грн. 15 коп. Взаємовідносини між сторонами договору оформлено податковими накладними №11 від 03.02.2015 року; №12 від 03.02.2015 року, №10 від 03.02.2015 року; №49 від 07.02.2015 року, №24 від 04.02.2015 року, №48 від 07.02.2015 року, №41 від 06.02.2015 року, №13 від 03.02.2015 року, №25 від 04.02.2015 року, №40 від 06.02.2015 року, №77 від 12.02.2015 року, №76 від 12.02.2015 року; видатковими накладними та ТТН. Між ТОВ «Сонкей» (продавець) та ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» (покупець) укладено договір на постачання мазуту, згідно якого позивач придбав мазут на загальну суму 522081 грн., у тому числі ПДВ 87013 грн. 40 коп. Взаємовідносини між сторонами договору оформлено податковими накладними №69 від 12.07.2016 року; №70 від 12.07.2016 року, №71 від 14.07.2016 року; №72 від 15.07.2016 року, видатковими накладними та ТТН.

Між ТОВ «Союз - Лед НВП» укладено договір №527 від 01.09.2014 року на поставку мазуту топочного. На виконання умов договору складено податкову накладну від 24.09.2014 року №379 на загальну суму 230640 грн., у тому числі ПДВ 38440 грн.; видаткову накладну №С000000806 від 24.09.2014 року та товарно- транспортні накладні».

Отже, вказаним рішенням суду підтверджено закупівлю ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» мазуту топочного, підтверджено взаємовідносини із контрагентами, у тому числі з тими, взаємовідносини з якими ставилися під сумнів Актом перевірки щодо позивача, проаналізовано первинні документи, які підтверджують здійснення таких господарських операцій.

«...Також, в ході перевірки встановлено, що ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» протягом перевіряємого періоду поставляло мазут паливний марки 40 та мазут паливний марки 100 до ТОВ «ДТЕК Трейдинг» відповідно до договору від 22.12.2014 року №5-1-2014/005 та до ТОВ «Східна Компанія» відповідно до договору від 16.09.2015 року №26/09. На виконання умов вищевказаних договорів приймання товару по кількості здійснюється шляхом зважування кожної вагоно- цистерни на вагах вантажоотримувача...»

Отже, судовим рішенням підтверджено не тільки закупівлю ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» мазуту, але й подальшу його реалізацію позивачеві за спірним договором.

Запорізьким окружним адміністративним судом також зроблено висновок:

«Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб`єктами права. Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення.»

Таким чином, закупівля мазуту ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» та подальша його реалізація позивачеві, реальність операцій між ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» та позивачем за спірним договором доведено не тільки первинними документами, наданими позивачем, але й встановлено у процесі розгляду Запорізьким окружним адміністративним судом справи № 808/1882/17.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідачем не проаналізовано первинні документи, надані позивачем, а при формуванні висновків використано неперевірені факти та посилання на акти перевірки контрагента позивача, які спростовано судовим рішенням.

Таким чином, незважаючи на те, що судом встановлено надання під час оспорюваної перевірки усіх первинних документів як доказ реальності операцій з ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс», на підставі частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України позивача звільнено від доказування обставин, щодо реальності операцій з контрагентом ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс», оскільки їх реальність встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 808/1882/17, яке набрало законної сили.

Щодо господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група», суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено неможливість підтвердження факту постачання мазуту паливного у травні 2015 року від ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група» (далі також - ТОВ «ІФПГ») для подальшої реалізації на позивача у кількості 1 214,314 т на загальну суму 11 399 302,27 грн., в тому числі ПДВ 1 899 883, 71 грн., у зв`язку з: відсутністю необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності внаслідок відсутності кількості штату працюючих осіб у контрагентів-постачальників продуктів нафтопереробки, відсутністю виробничо - складських приміщень та транспортних засобів, які економічно необхідні для здійснення господарської діяльності; неможливістю встановлення фактичних виробників нафтопродуктів (мазут паливний марки 100), а також відсутність факту підтвердження реалізації (виробництва) по ланцюгу продажу/придбання між сумнівними підприємствами-постачальниками; недостовірністю даних, відображених в паперових носіях документів виписаних від контрагента-постачальника ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група» для позивача, формальним підходом до їх оформлення, та, як наслідок, їх юридична дефектність.

Отже, на підставі наявної зібраної інформації, контролюючим органом зроблено висновок, що контрагенти - постачальники не мали можливості здійснювати господарську діяльність по реалізації мазуту паливного у травні 2015 року покупцю ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група». У зв`язку з відсутністю у постачальників необхідних матеріальних, технічних та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності та фактів придбання мазуту паливного, який реалізовано у травні 2015 року ТОВ «ДТЕК Трейдінг» - відсутнє законне джерело походження товару.

Водночас, з матеріалів справи судом встановлено наступне.

Між ТОВ «ДТЕК Трейдінг» та ТОВ «ІФПГ» укладено Договір № 5-1-2014/004 від 22.12.2014 року, відповідно до умов якого ТОВ «ІФПГ» (Постачальник) зобов`язується поставити у власність Покупця мазут паливний марки 40 та/або мазут паливний марки 100 в асортименті, кількості, в строк та по ціні і з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами в Договорі і Специфікаціях.

На підтвердження існування взаємовідносин між позивачем та ТОВ «ІФПГ» за Договором № 5-1-2014/004 від 22.12.2014 року контролюючому органу позивачем надано документацію (у т.ч. первинну документацію), що підтверджується Актом перевірки (стор. 13 Акту перевірки): договір поставки та додатки до нього, рахунки на оплату, акти прийому-передачі, посвідчення якості на товар, залізничні накладні, товарно-транспортні накладні; стор. 25 Акту перевірки містить посилання на надання позивачем паспортів якості та сертифікатів відповідності на мазут під кожен акт приймання-передачі мазуту.

На підтвердження здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «ІФПГ», позивачем надано контролюючому органу та долучено до матеріалів справи наступні документи.

З матеріалів справи встановлено, що протягом спірного періоду (травень 2015 року) на виконання Договору № 5- 1-2014/004 від 22.12.2014 року між ТОВ «ДТЕК Трейдінг» та ТОВ «ІФПГ» укладено: Специфікацію від 30.04.2015 року на постачання 500,00 т мазуту паливного марки 100 на загальну суму 4 699 998,00 грн.; Специфікацію від 30.04.2015 року на постачання 500,00 т мазуту паливного марки 100 на загальну суму 4 750 002,00 грн.

За правилом першої події Постачальником виписано та надано ТОВ «ДТЕК Трейдінг» податкові накладні (з квитанціями, що підтверджують їх прийняття) на загальну суму 11 399 302,29 грн., а саме: № 16 від 01.05.2015 року; № 17 від 03.05.2015 року; № 19 від 06.05.2015 року; № 20 від 10.05.2015 року; № 21 від 12.05.2015 року; № 22 від 13.05.2015 року; № 23 від 14.05.2015 року; № 24 від 18.05.2015 року; № 25 від 19.05.2015 року; № 26 від 22.05.2015 року; № 27 від 26.05.2015 року.

Прийняття мазуту позивачем підтверджується Актами прийому-передачі до Договору № 5-1-2014/004 на загальну суму постачання 11 399 302,29 грн.: Акт від 01.05.2015 року на поставку 107,340 т мазуту; Акт від 01.05.2015 року на поставку 57,800 т мазуту; Акт від 06.05.2015 року на поставку 108,400 т мазуту; Акт від 10.05.2015 року на поставку 103,285 т мазуту; Акт від 12.05.2015 року на поставку 52,384 т мазуту; Акт від 13.05.2015 року на поставку 170,680 т мазуту; Акт від 14.05.2015 року на поставку 51,350 т мазуту; Акт від 18.05.2015 року на поставку 115,600 т мазуту; Акт від 19.05.2015 року на поставку 170,750 т мазуту; Акт від 22.05.2015 року на поставку 108,205 т мазуту; Акт від 26.05.2015 року на поставку 168,520 т мазуту.

На оплату вказаного вище обсягу мазуту ТОВ «ІФПГ» виставлено ТОВ «ДТЕК Трейдінг» рахунки на оплату на загальну суму постачання 11 399 302,29 грн.: Рахунок-фактура № 0105-1 від 01.05.2015 року; Рахунок-фактура № 0305-1 від 03.05.2015 року; Рахунок-фактура № 0605-1 від 06.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-1005-1 від 10.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-1205-1 від 12.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-1305-1 від 13.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-1405-1 від 14.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-1805-1 від 18.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-1905-1 від 19.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-2205-1 від 22.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-2605-1 від 26.05.2015 року.

Здійснення оплати ТОВ «ДТЕК Трейдінг» за отриманий товар підтверджується платіжними дорученнями на загальну суму 11 399 302,29 грн.: Платіжне доручення № від 04.08.2015 року; Платіжне доручення № від 06.08.2015 року; Платіжне доручення № від 10.08.2015 року; Платіжне доручення № від 13.08.2015 року; Платіжне доручення № від 14.08.2015 року; Платіжне доручення № від 17.08.2015 року; Платіжне доручення № від 17.08.2015 року; Платіжне доручення № від 21.08.2015 року; Платіжне доручення № від 21.08.2015 року; Платіжне доручення № від 28.08.2015 року; Платіжне доручення № від 31.08.2015 року.

Крім того, відповідність мазуту якісним характеристикам, підтвердження їх походження (зазначення виробника) доводиться сертифікатами якості та паспортами, які надано позивачем під час податкової перевірки та які містяться у матеріалах справи.

Твердження контролюючого органу щодо того, що встановити виробника мазуту неможливо, є спірним, оскільки у Актах приймання-передачі мазуту (які надано платником податків під час перевірки) містяться посилання на виробника.

Так, у спірному періоді ТОВ «ДТЕК Трейдінг» отримано мазут виробника ТОВ «КРЕМОЙЛ СІНТЕЗ». Якість мазуту підтверджено виробником наступними документами: Паспортом якості № 4 від 27.02.2015 року, виданим ТОВ «КРЕМОЙЛ - СИНТЕЗ»; Паспортом якості № 6 від 05.05.2015 року, виданим ТОВ «КРЕМОЙЛ - СИНТЕЗ»; Актом № 3 відбирання проб нафти та нафтопродуктів від 21.05.2015 року; Протоколом № 5 аналізу мазуту від 25.05.2015 року; Актом № 5 відбирання проб нафти та нафтопродуктів від 25.05.2015 року; Сертифікатом відповідності Серія ВВ №UA1.024.0073508-14, у якому виробником зазначається ТОВ «КРЕМОЙЛ-СИНТЕЗ»; Паспортом якості № 21/05-15 від 21.05.2015 року; Протоколом випробувань мазуту паливного від 15.05.2015 року.

Відповідно до долучених до матеріалів справи документів, транспортування мазуту здійснювалося на станції вантажоотримувачів - ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» (ДТЕК Придніпровська ТЕС, Запорізька ТЕС), ПАТ «ДТЕК Західенерго» (ДТЕК Ладижинська ТЕС), що підтверджується відповідними накладними та документами, що підтверджують прийняття мазуту вантожоотримувачами:

- ДТЕК Придніпровська ТЕС (155, 669 т): Накладна № 43343490 (53,000 т); Накладна № 43371004 (54,500 т); Накладна № 43353374 (52,000 т);

- ДТЕК Придніпровська ТЕС (155,669 т): Акт № 9 від 10.05.2015 року за формою № 5-НП; Акт № 287 за формою ТТ-4М; Акт № 11 від 12.05.2015 року за формою № 5-НП Акт № 290 за формою ТТ-4М;

- ДТЕК Запорізька ТЕС (276,725 т): Накладна № 43480961 (54,320 т); Накладна № 43495571 (113,512 т); Накладна № 43457498 (108,600 т); Лист ТОВ «ІФПГ» про направлення 54,320 т мазуту ТОВ «ДТЕК Трейдінг» (вих. № 1905-2 від 19.05.2015 року); Лист ТОВ «ІФПГ» про направлення 113,512 т. мазуту ТОВ «ДТЕК Трейдінг» (вих. № 2005-2 від 20.05.2015 року);

- ДТЕК Запорізька ТЕС (276, 725 т.) підтверджується: Актом № 4 від 26.05.2015 року за формою № 5-НП; Актом № 1021 за формою ТТ-4М; Листом ДТЕК Запорізька ТЕС про прибуття 167,832 т мазуту; Актом № 3 від 22.05.2015 року за формою № 5-НП; Актом № 998 за формою ТТ-4М; Листом ДТЕК Запорізька ТЕС про прибуття 108,600 т мазуту;

- ДТЕК Ладижинська ТЕС: Накладна № 43269208 (107,340 т); Накладна № 43291426 (57,800 т); Накладна № 43322890 (108,400 т); Накладна № 43397025 (58,700 т); Накладна № 43402387 (111,980 т); Накладна № 43391077 (51,350 т); Накладна № 43417617 (115,600 т); Накладна № 43444488 (170, 750 т).

- прийняття мазуту Ладижинською ТЕС підтверджується листами: № 33-1972 від 20.05.2015 року; № 33-1967 від 19.05.2015 року; № 33-1918 від 15.05.2015 року; № 33-1826 від 07.05.2015 року; №33-1775 від 05.05.2015 року; № 33-1774 від 05.05.2015 року та Актом № 19 від 20.05.2015 року за формою № ТП-4; Актом № 18 від 19.05.2015 року за формою № ТП-4; Актом № 14 від 15.05.2015 року за формою № ТП-4; Актом № 13 від 14.05.2015 року за формою № ТП-4; Актом № 06 від 07.05.2015 року за формою № ТП-4; Актом № 03 від 05.05.2015 року за формою № ТП-4; Актом № 01 від 05.05.2015 року за формою № ТП-4.

Так, слід дійти висновку, що вказані документи є первинними та підтверджують господарські операції між позивачем та контрагентом ТОВ «ІФПГ».

Крім іншого, контролюючий орган посилається на зібрану Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 25.08.2015 року № 6124/04-62-22-3 податкову інформацію за звітний період декларування ПДВ, в якій не підтверджено придбання товару у контрагентів-постачальників та в подальшому їх реалізації контрагентам покупцям за травень 2015 року.

Водночас, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 Закону України від 02.10.1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (із змінами і доповненнями) податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

З урахуванням статей 73, 74, пункту 78.1. статті 78 ПК України, податкова інформація є підставою для направлення платникам податків з метою здійснення податкового контролю, а також для проведення перевірок платників податку.

Однак, судом встановлено, що Акт перевірки не містить даних про проведені податковим органом перевірки відносно контрагентів на підставі отриманої податкової інформації.

Верховним Судом у своїй постанові від 13.03.2018 року у справі № 809/1062/17 зроблено висновок про обґрунтованість відхилення доводів контролюючого органу щодо відсутності реального характеру господарських операцій позивача, зважаючи на те, що вони ґрунтуються виключно на припущеннях, які в свою чергу базуються на узагальненій податковій інформації без дослідження первинних документів позивача. При цьому, можливе порушення контрагентом податкової дисципліни не може свідчити про відсутність у позивача права, за результатами господарської діяльності з таким контрагентом, на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, з огляду на відсутність дослідження та аналізу господарських операцій за результатами здійснення яких, сформовано позивачем податковий кредит. Інформаційні бази даних ОДПІ не мають статусу офіційних, не сертифіковані і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДПІ не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачено належність таких баз до засобів доказування.

Аналогічну позицію висловлено у постановах Вищого адміністративного суду України від 20.09.2012 року № К9991/574/12; № К 9991/5991/11 та № 9991/24891/11.

Таким чином, дослідивши Акт перевірки в частині взаємовідносин позивача із ТОВ «ІФПГ» судом встановлено, що висновки контролюючим органом зроблено лише на підставі податкової інформації, та не підтверджені жодними документами, а тому, не визнаються судом належними доказами.

Щодо взаємовідносин ТОВ «ДТЕК Трейдінг» з ТОВ «Укрресурс Трейдінг» (далі також - ТОВ «УРТ»), суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено, що податковий кредит за період з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року ТОВ «УРТ» формувало по ланцюгу постачання від «податкових ям» із заміною товарної номенклатури.

Відповідачем зазначено, що не можливо підтвердити факт постачання сільськогосподарської продукції, а саме: макухи з насіння соняшника, олії соняшникової нерафінованої та шроту з насіння соняшника від ТОВ «УРТ» для подальшої реалізації ТОВ «ДТЕК Трейдінг» у кількості 8 905.63 т на загальну суму 121 182 314.59 грн., в тому числі ПДВ 20 197 052,43 грн. в березні 2017 року у зв`язку з: відсутністю необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності внаслідок відсутності кількості штату працюючих осіб у контрагентів постачальників сільськогосподарської продукції, відсутності виробничо - складських приміщень і а транспортних засобів, які економічно необхідні для здійснення господарської діяльності; неможливістю встановлення фактичних виробників сільськогосподарської продукції (макухи з насіння соняшника, олії соняшникової нерафінованої та шроту з насіння соняшника), а також відсутність факту підтвердження реалізації (виробництва) по ланцюгу продажу/придбання між сумнівними підприємствами-постачальниками: недостовірністю даних, відображених в паперових носіях документів виписаних від контрагента-постачальника ТОВ «УРТ» для ТОВ «ДТЕК Трейдінг», формальний підхід до їх оформлення, та як наслідок їх юридична дефектність. Так, по ланцюгу постачання, співставлення звітних документів, податкових декларацій з додатками та іншої податкової інформації, що надійшла засобами АС «Податковий блок» та за даними ЄРПН контролюючим органом не встановлено законного джерела походження товару.

Водночас, з матеріалів справи судом встановлено наступне.

Між ТОВ «ДТЕК Трейдінг» та ТОВ «УРТ» укладено Договір поставки № 010317-УРТ від 01.03.2017 року, відповідно до умов якого ТОВ «УРТ» (Постачальник) зобов`язується передати у власність Покупця (ТОВ «ДТЕК Трейдінг») Товар.

За пунктом 1.2. Договору Товаром, що поставляється за Договором, є сільськогосподарська продукція та продукти її переробки (далі по тексту - «Товар»), яка визначається Сторонами у Специфікаціях, а саме: макуха з насіння соняшнику, шрот з насіння соняшнику, олія соняшникова нерафінована.

На підтвердження існування взаємовідносин між ТОВ «ДТЕК Трейдінг» та ТОВ «УРТ» за Договорами № 010317-УРТ від 01.03.2017 року контролюючому органу надано документацію (у т.ч. первинну документацію), що підтверджується Актом перевірки (стр. 30 Акту перевірки): договір поставки сільськогосподарської продукції та додатки до нього, рахунки на оплату, акти прийому-передачі.

У спірному періоді (березень 2017 року) постачання Продукції здійснювалося за Специфікаціями 1-3.

Відповідно до Специфікації № 1 до Договору Постачальник зобов`язаний поставити у власність Покупця олію соняшникову нерафіновану в обсязі 4400 тон +/- 10% за ціною 18570,20 грн./т без ПДВ на загальну суму 98 050 656,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до Специфікації № 2 до Договору Постачальник зобов`язаний поставити у власність Покупця макуху з насіння соняшнику в обсязі 2500,00 т +/-10% за ціною 4301,00 грн./т без ПДВ на загальну суму 12 903 000,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до Специфікації № 3 до Договору Постачальник зобов`язаний поставити у власність Покупця шрот з насіння соняшнику в обсязі 2000, 00 тон +/-10% за ціною 4316,18 грн./т без ПДВ на загальну суму 10 358 832,00 грн. з ПДВ.

Загальна вартість поставки Продукції за Специфікаціями 1-3 складає 121 312 488 грн.

Поставка відбулася, про що свідчать Акти приймання-передачі до Договору та відповідні Рахунки на оплату, якими підтверджується, що ТОВ «УРТ» надано, а ТОВ «ДТЕК Трейдінг» прийнято: олії соняшникової нерафінованої 4740,69 т; шроту соняшникового - 2 504,81 т; макухи соняшникової - 2100,13 т, що відповідає умовам Специфікацій (з урахуванням толерансу щодо обсягів поставки);

Щодо вказаного об`єму поставленої Постачальником та прийнятої Покупцем Продукції ТОВ «УРТ» виставлено відповідні рахунки на оплату на загальну суму постачання - 121 182 314,58 грн.: Рахунок № 22 від 31.03.2017 року до Акту № 3103/01 від 31.03.2017 року; Рахунок № 23 від 31.03.2017 року до Акту № 3103/02 від 31.03.2017 року; Рахунок № 24 від 31.03.2017 року до Акту № 3103/03 від 31.03.2017 року; Рахунок № 25 від 31.03.2017 року до Акту № 3103/04 від 31.03.2017 року; Рахунок № 26 від 31.03.2017 року до Акту № 3103/05 від 31.03.2017 року; Рахунок № 27 від 31.03.2017 року до Акту № 3103/06 від 31.03.2017 року.

За правилом першої події Постачальник надав Покупцеві податкові накладні: № 26-31 від 31.03.2017 року на загальну суму 121 182 314,58 грн.

Оплата Продукції Позивачем також підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Якість продукції підтверджена Посвідченнями про якість продукції: № 3101/2 від 31.03.2017 року. Виробник - ТОВ «ВИСТА-К», макуха (907 т 110 кг); № 3101/3 від 31.03.2017 року Виробник - ТОВ «ВИСТА-К», олія соняшникова (602 т 470 кг); № 168 від 31.03.2017 року Виробник - ПП «Люкс-Ойл», олія соняшникова (2 110,630 т); № 31/01/1 від 31.03.2017 року Виробник - ВОТ «Олійний Дім», олія соняшникова (1677,590 т); № 31/01/2 від 31.03.2017 року Виробник - ВОТ «Олійний Дім», олія соняшникова (1597,700 т); № 167 від 31.03.2017 року Виробник - ПП «Люкс-Ойл», шрот (2 010,130 т); № 5/1 від 20.03.2017 року Виробник - ПП «Бессарабія-В», олія соняшникова (113,740 т); № 5/2 від 20.03.2017 року Виробник - ПП «Бессарабія-В», шрот (108,820 т); № 310317 від 31.03.2017 року Виробник - ТОВ «СП Укрсоя», олія (338,67 т); від 31.03.2017 року Виробник - ТОВ «СП Укрсоя», шрот (322,54 т).

Судом встановлено, що кожне посвідчення містить Інформацію про виробника та посилання та тоннаж товару, його найменування, що дозволяє його ідентифікувати, що спростовує твердження позивача про те, що ідентифікувати посвідчення про якість відповідно до певного товару та визначити виробника товару неможливо.

Щодо подальшого використання спірної Продукції в господарській діяльності позивачем.

Судом встановлено, що позивач здійснював закупівлю спірної сільськогосподарської продукції з метою використання її в статутній господарській діяльності - перепродажу з метою отримання прибутку.

Так, 15.03.2017 року між Позивачем (Комітент) та ТОВ «УКРАГРОПРОФІТ» (Комісіонер) укладено Договір комісії на реалізацію сільськогосподарської продукції № 150317- УАП.

До Договору укладено низку специфікацій, в тому числі щодо спірного періоду (березень 2017 року) Специфікації № 1-3 від 15.03.2017 року, відповідно до яких позивач повинен передати на комісію партію Товару, а саме: олію соняшникової нерафінованої у обсязі 4400,00 т; шрот з насіння соняшнику - 2 500,00 т; макуху з насіння соняшнику - 2000,00 т.

Прийняття Товару Комісіонером підтверджується Звітом комісіонера за березень 2017 року № 1 від 31.03.2017 року, відповідно до якого Комісіонер прийняв на комісію згідно Актів прийому-передачі 8 905, 630 т Товару загальною вартістю 100 985 262,15 грн. без ПДВ., а саме: олії соняшникової нерафінованої у обсязі 4 390,69 т; шроту з насіння соняшнику - 2 504,81 т; макуху з насіння соняшнику - 2010,13 т.

Зазначене підтверджується Актами прийому-передачі Товару на комісію вказаного вище обсягу на загальну суму 100 985 262,15 грн. (без ПДВ).

Реалізацію Товару Комісіонером здійснено на підставі наступних договорів із нерезидентами: Контракту № F-1307 від 13.07.2016 року із FIRSTCORN ALLIANCE LP; Контракту № М-1503 від 15.03.2017 року із MONTBURG TRADE LTD.

Крім того, реальне здійснення продажу контрагентам-нерезидентам Продукції також підтверджується укладеними відповідно до умов та на виконання пункту 2.4 договору № 150317-УАП від 15.03.2017 року наданими Комісіонером Договорами доручення № 34/ТБ/ХР від 07.03.2017 року, № 640 від 13.06.2017 року, відповідно до яких Повірені зобов`язані здійснити декларування товарів та транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого Митним кодексом України, за вимогою митного органу надати товари та транспортні засоби для митного контролю та оформлення, подавати митному органу передбачені законодавством документи та дані, необхідні для виконання митних процедур.

За положеннями Розділу 7 Договору комісії № 150317 від 15.03.17 року (пункт 7.5.) за виконання Договору Комітент сплачує комісіонеру винагороду. Розмір комісійної винагороди встановлюється в Специфікаціях.

Специфікаціями № 1-3 від 15.03.2017 року встановлено, що комісійна винагорода комісіонер складає 0,1 % від вартості продажу Товару, розрахованої від мінімальної ціни продажу товару на експорт та фактичної кількості у митних деклараціях.

При цьому, грошові кошти за продаж Товару Комітента надходять на рахунок Комісіонера в іноземній валюті. Він здійснює продаж валюти на Міжбанківській валютній біржі та проводить розрахунки з Комітентом в національній валюті (пункт 7.2.-7.3. Договору комісії).

Так, на підтвердження того, що взаєморозрахунки між Комітентом та Комісіонером здійснено, що вказує й на здійснення/виконання договору комісії, позивачем надано: Листи від контрагентів-нерезидентів Комітента за Контрактом № F-1307 від 13.07.2016 року із FIRSTCORN ALLIANCE LP; за Контрактом № М-1503 від 15.03.2017 року із MONTBURG TRADE LTD з інформацією про скрутне матеріальне становище та потребу у перенесенні, відстроченні строку оплати Товару за контрактами.

Наявність, розмір заборгованості контрагентів-нерезидентів перед Комітентом зафіксовано та переведено на Комісіонера Актами перерахунку заборгованості до Договору комісії № 150317-УАП від 15.03.2017 року від 29.09.2017 року, 30.03.2018 року, 29.06.2018 року.

Між Комітентом та Комісіонером також укладено Акт про зарахування зустрічних вимог від 29.06.2018 року та Акт про виконання зобов`язань у повному обсязі від 29.06.2018 року.

Крім того, оплата комісійної винагороди підтверджується платіжним дорученням № від 27.06.2018 року.

Щодо походження товару, суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи, на підтвердження наявності Товару у достатній кількості ТОВ «УРТ» надано позивачеві Договір поставки № УКР/Т/У/-13 від 13.03.2017 року, відповідно до якого Постачальник (ТОВ «ВЄТЕК-КИЇВ») зобов`язується передати у власність Покупця (ТОВ «УРТ») Товар - сільськогосподарську продукцію та продукти її переробки відповідно до умов Специфікацій.

Специфікацією № 1 від 15.03.2017 року передбачено поставку олії соняшникової загальним об`ємом 910,00 т.

Виконання умов Специфікації № 1 підтверджується: Актом прийому-передачі сільськогосподарської продукції № 80 від 31.03.2017 року, яким закріплено постачання ТОВ «ВЄТЕК-КИЇВ» та прийняття ТОВ «УРТ» 952,47 т олії соняшникової; Видатковою накладною № 80 від 31.03.2017 року на поставку 952,47 т олії соняшникової; Посвідченням про якість № 3103/1 від 31.03.2017 року на 952,47 т олії соняшникової; Специфікацією № 2 від 15.03.2017 року передбачена поставка макухи з насіння соняшника загальним об`ємом 900,00 т.

Виконання умов Специфікації № 2 підтверджується: Актом прийому-передачі сільськогосподарської продукції № 79 від 31.03.2017 року, яким закріплено постачання ТОВ «ВЄТЕК-КИЇВ» та прийняття ТОВ «УРТ» 907,11 т макухи з насіння соняшника; Видатковою накладною № 79 від 31.03.2017 року на поставку 907,11 т макухи; Посвідченням про якість № 3103/2 від 31.03.2017 року на 907,11 т макухи.

Виконання умов Специфікації № 3 підтверджується: Актом прийому-передачі сільськогосподарської продукції № 82 від 31.03.2017 року, яким закріплено постачання ТОВ «ВЄТЕК-КИЇВ» та прийняття ТОВ «УРТ» 2110,63 т олії соняшникової; Видатковою накладною № 82 від 31.03.2017 року на поставку 2110,63 т олії соняшникової; Посвідченням про якість ПП «Люкс-Ойл» від 31.03.2017 року на 2110,63 т олії соняшникової.

Виконання умов Специфікації № 4 підтверджується: Актом прийому-передачі сільськогосподарської продукції № 81 від 31.03.2017 року, яким закріплено постачання ТОВ «ВЄТЕК-КИЇВ» та прийняття ТОВ «УРТ» 2010,13 т шроту з насіння соняшника; Видатковою накладною № 81 від 31.03.2017 року на поставку 2010,13 т шроту; Посвідченням про якість від 31.03.2017 року на 2010,13 т шроту.

Виконання умов Специфікації № 5 підтверджується: Актом прийому-передачі сільськогосподарської продукції № 84 від 31.03.2017 року, яким закріплено постачання ТОВ «ВЄТЕК-КИЇВ» та прийняття ТОВ «УРТ» 1677,59 т олії соняшникової; Видатковою накладною № 84 від 31.03.2017 року на поставку 1677,59 т олії соняшникової; Посвідченням про якість від 31.03.2017 року ТОВ «Олійний Дім» на 1677,585 т олії соняшникової.

Виконання умов Специфікації № 6 підтверджується: Актом прийому-передачі сільськогосподарської продукції № 83 від 31.03.2017 року, яким закріплено постачання ТОВ «ВЄТЕК-КИЇВ» та прийняття ТОВ «УРТ» 1597,7 т макухи соняшникової; Видатковою накладною № 83 від 31.03.2017 року на поставку 1597,7 т макухи соняшникової; Посвідченням про якість від 31.03.2017 року ТОВ «Олійний Дім» на 1597,7т. макухи.

Отже, загалом ТОВ «УРТ» у ТОВ «ВЄТЕК-КИЇВ» закуплено 4740, 69 т. олії соняшникової, 2504,81 т макухи з насіння соняшника, 2100,13 т шроту з насіння соняшника, що у повній мірі забезпечує потреби ТОВ «ДТЕК Трейдінг» за об`ємами закупівлі.

Походження Товару ТОВ «ВЄТЕК-КИЇВ» підтверджено договорами про переробку давальницької сировини: Договором № 1Д-2017 від 30.01.2017 року, відповідно до якого з сировини Замовника (ТОВ «ВЄТЕК-КИЇВ») ТОВ «ВИСТА-К» виготовлено 952,470 т олії соняшникової та 907,11 т макухи, що підтверджується Актом прийому-передачі готової продукції з переробки від 31.03.2017 року; Договором № ВК/Л/01-03 від 01.03.2017 року, відповідно до Довідки за Формою № 23 за березень 2017 року відповідно до якого з сировини виготовлено 2100,633 т олії, 2010,127 т макухи (шроту) та 678,418 т лушпиння; Договором № 01/03П від 02.03.2017 року на переробку 4000,00 т сировини ТОВ «ВЄТЕК-КИЇВ».

Зазначені вище обсяги вироблення готової продукції з сировини підтверджують наявність у ТОВ «ВЄТЕК-КИЇВ» продукції у кількості, яка забезпечує потреби закупівлі ТОВ «УРТ» та, відповідно, ТОВ «ДТЕК Трейдінг».

Суд дійшов висновку, що встановлене у повному обсязі підтверджує реальність господарських операцій між ТОВ «ДТЕК Трейдінг» та ТОВ «Торгово-промислова компанія «Промторгсервіс» (далі також - ТОВ «ПТС»), ТОВ «ІФПГ», ТОВ «УРТ».

Щодо інших встановлених контролюючим органом порушень, суд зазначає наступне.

На стор. 21, 30, 33 Акту перевірки контролюючим органом здійснено висновок про те, що реальність проведення ТОВ «ДТЕК Трейдінг» господарських операцій з ТОВ «ПТС» у лютому 201 року щодо придбання мазуту толочного марки 40 на загальну суму 2 315 669,20 грн., з ТОВ «ІФПГ» у травні 2015 року щодо придбання мазуту толочного марки 100 на загальну суму 11 399 302,27 грн., з ТОВ «УРТ» у березні 2017 року щодо постачання сільськогосподарської продукції, а саме: макухи з насіння соняшника, шроту з насіння соняшника, олії соняшникової нерафінованої від ТОВ «УРТ» для подальшої реалізації ТОВ «ДТЕК Трейдінг» у кількості 8 905,63 т на загальну суму 121 182 314,59 грн. не підтверджується у зв`язку з: відсутністю необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності внаслідок відсутності кількості штату працюючих осіб у контрагентів-постачальників продуктів нафтопереробки, сільськогосподарської продукції, відсутності виробничо-складських приміщень та транспортних засобів, які економічно необхідні для здійснення господарської діяльності; неможливістю встановлення фактичних виробників нафтопродуктів (мазут толочний марки 40, марки 100 (відповідно), виробників сільськогосподарської продукції, а також відсутності факту підтвердження реалізації (виробництва) по ланцюгу продажу/придбання між сумнівними підприємствами-постачальниками; недостовірністю даних, відображених в паперових носіях за формою первинних документів ТОВ «ПТС», ТОВ «ІФПГ», ТОВ «УРТ» для ТОВ «ДТЕК Трейдінг», формальним підходом до їх оформлення та, як наслідок, їх юридичної дефектності.

Щодо твердження відповідача про відсутність кількості штату працівників, складських приміщень та автотранспорту у контрагентів ТОВ «ПТС», ТОВ «ІФПГ», ТОВ «УРТ», суд зазначає наступне.

Актом перевірки ставиться під сумнів можливість постачання Товару ТОВ «ПТС», ТОВ «ІФПГ», ТОВ «УРТ» у зв`язку із відсутністю у Постачальників у власності транспортних засобів, складських приміщень та значної кількості штату працівників.

Дослідивши зміст Акту перевірки в цій частині, судом встановлено, що відповідачем не надано жодного документального підтвердження не тільки недостатньої кількості зазначених ресурсів, але й будь-якого підтвердження аналізу їх кількості взагалі, що свідчить про те, що таку інформацію контролюючим органом не перевірено, а висновки є лише припущеннями відповідача.

Крім іншого, суд звертає увагу, що Постачальники (контрагенти позивача) не є виробниками Товару (як мазуту топочного, так і сільськогосподарської продукції).

Так, підприємству, яке реалізує товарно-матеріальні цінності, як правило, не потребується ані значної кількості працівників, ані наявності основних засобів, складських приміщень та транспорту для виконання взятих на себе зобов`язань. Особливістю поставки товару є те, що даний вид діяльності може здійснюватися без попереднього зберігання товару, а перевезення виконуватися транспортними засобами, що належать третім особам (як це фактично і сталося у висвітлених випадках).

Основні та транспортні засоби необов`язково повинні перебувати у власності суб`єкта господарювання, позаяк можуть бути орендовані або взяті у лізинг у третіх осіб; можуть залучатися за договорами з спеціалізованими організаціями, що здійснюють перевезення та транспортування товарів тощо. Так само і особи, необхідні для виконання поставок послуг з перевезення вантажу, можуть бути залучені на умовах найму.

При цьому, слід звернути увагу на предмет спірних договорів - це договори поставки, а не виконання робіт чи надання послуг, які безпосередньо пов`язані з особами виконавців та потребують від них наявності певних знань, кваліфікації тощо. Виконання постачання не вимагає наявності персоналу специфічної кваліфікації чи неможливістю встановлення фактичних виробників нафтопродуктів (мазут толочний марки 40, марки 100 (відповідно), виробників сільськогосподарської продукції, а також відсутності факту підтвердження реалізації (виробництва) по ланцюгу продажу/придбання між сумнівними підприємствами-постачальниками; недостовірністю даних, відображених в паперових носіях за формою первинних документів ТОВ «ПТС», ТОВ «ІФПГ», ТОВ «УРТ» для ТОВ «ДТЕК Трейдінг», формальним підходом до їх оформлення та, як наслідок, їх юридичної дефектності.

Висновок контролюючого органу щодо відсутності транспортування не підтверджено жодним документом. Крім того, відповідачем не перевірено чи бралися Постачальниками транспортні засоби в оренду, лізинг, чи укладалися ним договори перевезення з відповідними спеціалізованими організаціями, тобто висновки відповідача у Акті перевірки в цій частині не мають доказового підґрунтя.

Так, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 30.01.2018 року у справі № 2а- 15124/11/2670 (К/9901/612/18), від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а: «… відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.».

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року по справі №820/4648/13-а /№К/9901/873/18): «...Твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. В межах перевірки позивача відповідачем не досліджено можливість залучення постачальниками позивача матеріально-технічних, майнових, трудових та виробничих ресурсів шляхом укладення цивільно-правових угод або іншій не забороненій законом формі у період поставок ТМЦ... . Більш того, законодавство не ставить у обов`язок суб`єкту господарювання наявності працівників саме у штаті такого суб`єкту для можливості здійснення ним господарської діяльності. Так, працівники можуть працювати на умовах найму, аутсорсингу, на підставі цивільно-правових та інших договорів тощо. Зазначені факти також не перевірялися Податковим органом, отже не є підтвердженою їх відсутність. При цьому, необхідно звернути увагу на специфіку самих договорів, адже вони за своїх предметом не є договорами надання послуг чи виконання робіт, які безпосередньо пов`язані з особами, які такі послуг надають/роботи виконують. Договори постачання за своєю природою не потребують великої кількості працівників, адже у процесі постачання не задіяно великої кількості осіб та виконання договорів з таким предметом напряму чи опосередковано не пов`язане з конкретними особами, їх професійними якостями тощо, тобто поставка може у будь-який час виконана залученою для цього особою.».

Таким чином, висновки податкового органу про відсутність у контрагентів платника податків необхідних трудових та виробничих ресурсів не знаходять свого правового обґрунтування у відповідності до норм чинного законодавства та у відповідності із вже усталеною практикою Верховного Суду, тому не можуть бути основою висновку щодо нереальності господарських операцій.

Щодо індивідуалізації відповідальності крізь призму податкової ями за ланцюгом постачання з контрагентами, суд зазначає наступне.

В Акті перевірки контролюючим органом звернуто увагу на простеженні ланцюгів постачання щодо взаємовідносин з ТОВ «ПТС»: ТОВ «КОНСАЛТРЕЙД» - ТОВ «МАРКАСА» - ТОВ «ПТС» - ТОВ «ДТЕК Трейдінг»; щодо взаємовідносин із ТОВ «ІФПГ»: ОСОБА_2 - ПП ОСОБА_1 - ТОВ «РЕСУРСПЛЮС» - ТОВ «ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «АГРОВЄЛІЙ»- ТОВ «ІФПГ» - ТОВ «ДТЕК Трейдінг»; щодо взаємовідносин з ТОВ «УРТ»: ТОВ «Компанія Тринидад», ТОВ «АВТОСОЮС ДЕЛІВЕРІ» ТОВ «БІРЕШ» - ТОВ «ФОРВАРДЕКС», ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНИЙ КОМБІНАТ «АВК», ТОВ «ВІКТОРІЯ ТЕХНІКА», ТОВ «ТСМ ТРЕЙД ІНФО» - ТОВ «ВЄТЕК-КИЇВ»- ТОВ «УРТ» - ТОВ «ДТЕК Трейдінг».

Згідно з висновками Податкового органу реальність здійснення господарських операцій ТОВ «ПТС», ТОВ «ІФПГ», ТОВ «УРТ» з контрагентами-покупцями та постачальниками ставиться під сумнів у зв`язку із обривом ланцюгу постачання та неможливістю встановити законне джерело походження товару.

При цьому, відповідачем не вказано, за який період перевірялися контрагенти позивача та, відповідно, їх контрагенти за ланцюгом, яким чином перевірялися, висновки контролюючого органу не підтверджено жодними доказами, документами.

Як вбачається з Акту перевірки, ланцюги вибудовано лише на підставі аналізу податкової звітності, Єдиним реєстром податкових накладних (далі також - ЄРПН) та даних ІС «Податковий блок».

Необхідно зазначити, що процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 811/2154/13-а критично оцінено формування податковим органом ланцюгів постачання спірного товару та зазначено, що будь - яке автоматизоване співставлення. чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними.

Податковий орган як орган державної влади зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стосовно права платника на податковий кредит це означає, що податковий орган може посилатись на неправомірність включення платником податків суми ПДВ до складу податкового кредиту лише у випадках, визначених законом, і лише з посиланням на норми Податкового кодексу України.

У Податковому кодексі України відсутня будь - яка норма, яка б позбавляла платників ПДВ права на податковий кредит у випадку, коли постачальники (продавці) такого платника ПДВ не декларують та/або не сплачують ПДВ за тими ж операціями, а платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідне документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Платник податків не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як елемента верховенства права (статті 8 Конституції України), індивідуалізації відповідальності (статті 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (статті 129 Конституції України).

Конституційний принцип індивідуалізації відповідальності знайшов своє відображення у постановах Верховного Суду України від 06.04.2004 року по справі 8/140, від 29.10.2010 року по справі 21-14-а10, від 31.01.2010 року по справі № 21-47а10, у яких встановлено, якщо контрагент платника податку не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це не тягне відповідальності та негативних наслідків для самого платника податку.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини другої стfnns 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Булвес АД» проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини (далі також - Суд) вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяженню компанії заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Аналогічні висновки Європейського Суду з прав людини викладено у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії.

Також, у справі «Інтерсплав» проти України» (2007 рік, заява № 803/02), Судом у пункту 38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання».

Перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу № 1, Європейським судом з прав людини застосовано принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає дотримання «справедливого балансу» між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Після проведення відповідної оцінки, Судом визнано, що «справедливий баланс» не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит / бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо / повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників.

Відповідно, Судом констатовано факт порушення статті 1 Протоколу № 1, якою гарантується право на мирне володіння майном.

Права на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податку, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

Рішення ж Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності).

Рішенням Суду по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгари» (заява №6689/03) у пункті 23 вказано, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Однак це не мало б прямого впливу на оподаткування організації-заявника (позиція підтримано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.09.2014 року провадження К/800/15845/14, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року у справі №822/5413/15, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2015 року у справі №804/4983/15).

Крім того, відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми попередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.01.2018 року у справі № 826/1244/13-а, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника. за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Також, Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 811/2154/13-а зазначено, що «норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а.

Щодо твердження контролюючого органу про неможливість встановлення фактичних виробників товару/продукції, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що під час перевірки платником податків надано контролюючому органу Акти приймання - передачі продукції (мазуту, сільськогосподарської продукції), паспорти якості, сертифікати відповідності (що не спростовано відповідачем та зазначається у Акті перевірки), з яких можна чітко встановити виробників продукції та підтвердження ними якісних характеристик продукції.

Крім іншого, ні мазут паливний, ні сільськогосподарська продукція (олія соняшникова, макуха та шрот з насіння соняшника) не входять до переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 року № 28 «Про затвердження Переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні» (втрачено чинність на підставі Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі № 93 від 26.01.2018 року).

Таким чином, надання Сертифікатів якості, паспортів закріплено положеннями договорів, а не імперативними вимогами закону.

Тобто, навіть ненадання таких документів контрагентами один одному не є порушенням норм чинного законодавства, а може свідчити лише про неналежне виконання сторонами умов договорів чи взяття на себе покупцем ризику прийняття продукції без належного підтвердження її якісних характеристик продавцем (тобто не є обов`язковим за законом, як безпідставно стверджує відповідач).

Незважаючи на те, що усі сертифікати та паспорти на підтвердження якості предмету постачання (як мазуту паливного, так і сільськогосподарської продукції) надано також до суду, суд критично ставиться до аргументів контролюючого органу щодо їх ненадання до перевірки у повному обсязі.

При чому, навіть відсутність таких документів не може бути підставою визнання господарської операції безтоварною чи нереальною, а вказані «начебто ненадані» документи не є первинними, що зумовлює відсутність у платника податків обов`язку їх надання.

Крім іншого, податковим органом, в порушення статті 85 ПК України, не складено акт про ненадання документів, що також спростовує твердження відповідача в цій частині.

Щодо обов`язку позивача надання документів, їх обсягу та змісту, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 16.1.3 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядну, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність то інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку. Фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Відповідно до статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право: запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, шо використовуються в бухгалтерському обліку, регістри. Фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктами 85.4, 85.8 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, шо свідчать про приховування заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, шо належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Водночас спеціальними нормами ПУ України врегульовано конклюдентний обов`язок платника податків після початку перевірки надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів уловному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом такої перевірки (пункт 85.2 статті 85 ПК України).

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Таким чином, при проведенні перевірок платників податків працівники контролюючих органів мають право вивчати та перевіряти первинні документи, що використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, інші регістри, фінансову та статистичну звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків та зборів, ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявність торгових патентів тощо.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами і доповненнями) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В пункту 1 статті 9 цього ж Закону вказано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документа, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після П закінчення.

Пунктом 3 статті 9 вищезазначеного Закону зазначено, що інформація, яка міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Пунктом 85.1 статті 85 ПК України встановлено заборону витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами органів ДПС у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Щодо фіксації факту ненадання документів контролюючим органом, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 85.6. ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Таким чином, висновки податкового органу щодо ненадання документів такими, що не відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та по суті втручанням в господарську діяльність платника податків, оскільки: платником податків надано до перевірки всі документи, надання яких зумовлено ПК України; платником податку надано пояснення з питань, що виникли у податкового органу у зв`язку із отриманням цих документів (на виконання підпункту 17.1.6. пункту 17.1 статті 17 ПК України); жодних фактів відмови надання документів контролюючим органом в передбаченому законом порядку контролюючим органом не зафіксовано.

Крім того, слід зазначити, що згідно із статтею 1 Закону України від 17.05.2001 року № 2406-111 «Про підтвердження відповідності» (із змінами і доповненнями) сертифікат відповідності - документ, який підтверджує, що продукція, системи якості, системи управління якістю, системи екологічного управління, персонал відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документу, визначеного законодавством.

З аналізу цієї норми вбачається, що сертифікат відповідності продукції не є первинним документом, який фіксує та підтверджує здійснення платником податків господарської операції.

Сертифікат якості - документ, що підтверджує певні властивості, характеристики товару, а не факт здійснення господарської операції.

Отже, наявність чи відсутність сертифікатів якості може впливати лише на право Покупця прийняти товар чи відмовитись від його прийняття та жодним чином не може спростовувати факт реальності господарської операції.

При цьому, надання та отримання вказаних документів є диспозитивним правом Сторін договору. Навіть їх повна відсутність не може свідчити про відсутність здійснення господарської операції як такої, а лише вказує на те, що Покупець приймає на себе ризик отримання Товару без належного підтвердження Постачальником його певних властивостей, якісних характеристик тощо.

Крім цього, у відповідності до пунктів Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 465/2011 перевірка наявності сертифіката відповідності такої продукції, якщо її віднесено до переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації належить саме до повноважень Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів.

Таким чином, органи фіскальної служби України не мають права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції інших органів.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України (статті 19 Конституції України).

Судом встановлено, що платником податків надано до перевірки всі документи, надання яких зумовлено ПК України.

Щодо юридичної дефектності документів та формального підходу до їх оформлення, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у Акті перевірки контролюючим органом не вказано, які саме помилки чи недоліки у документах виявлено, які саме документи позивачем оформлено формально, неякісно тощо, яким чином такі недоліки/помилки можуть ставити під сумнів реальність господарських операцій, які саме факти неможливо встановити, дослідити на підставі наданих документів.

Крім того, важливим для визнання реальності господарської операції є сам первинний документ, який підтверджує її здійснення, його наявність та факт здійснення такої господарської операції як такої. Недоліки форми документу не можуть ніяким чином нівелювати факту реалізації господарської операції та поставити під сумнів її реальність.

Щодо переваги суті документу над формою існує численна судова практика.

У Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податків належно оформленої податкової накладної. Отже, коли на момент перевірки платника податку, суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, відповідають сумам у податкових накладних, податковий кредит покупця вважається підтвердженим податковими накладними, за умови, що вони не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка видала податкову накладну, містять, зокрема, відомості про придбані товари (роботи, послуги), їх вартість, доту здійснення операції та відповідну суму податку на додану вартість. Тобто, недоліки форми в заповненні податкової накладної, зокрема, не зазначення виду цивільно-правового договору та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, не свідчить про її неналежність та недопустимість як доказу та не впливає на розмір податкового кредиту покупця.

Такої позиції дотримуються Львівський апеляційний адміністративний суд в постанові від 18.06.2013 року по справі №813/718/13-а, Київський апеляційний адміністративний суд в постанові від 19.11.2013 року по справі №826/5770/13-а, яке залишено в силі Вищим адміністративним судом України ухвалою від 14.01.2014 року.

Отже, надаючи перевагу змісту господарської операції над формою її фіксації, недоліки в заповненні реквізитів податкових накладних, виявлені в результаті перевірки контролюючим органом, не свідчать про її недостовірність, недійсність та не свідчать про недопустимість її використання як доказу сплати податку на додану вартість у ціні придбання.

Так, в Ухвалі Вищого адміністративного суду від 29.03.2016 року у справі №К/800/30242/15 також зазначено, що: «... наявність окремих недоліків форми в заповненні податкової накладної не свідчить про її неналежність та недопустимість як доказу, не впливає на розмір податкових зобов`язань продавця то податковий кредит покупця.».

Зазначену правову позицію підтримано, зокрема, Київським апеляційним адміністративним судом у постанові від 19.11.2013 року по справі №826/5770/13-а, Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 14.01.2014 року по справі №К/800/62768/13 відмовлено податковому органу у відкритті касаційного провадження з підстав невбачання порушення судами норм матеріального та процесуального права, оскільки обґрунтовані посиланнями на норми, тлумачення яких у межах встановлених судами обставин є очевидними та іншими.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Судова практика свідчить про те, що сама по собі наявність чи відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформлені не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язання платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Так, усі первинні документи, що підтверджують факт здійснення господарських операцій - договори, специфікації, акти приймання-передачі продукції, рахунки на оплату продукції, платіжні доручення, податкові накладні, документи, що підтверджують якість продукції, документи, що підтверджують отримання та використання продукції надані податковому органу.

Так, під час розгляду справи по суті, судом встановлено, що контролюючим органом отримано від позивача під час перевірки усі необхідні та достатні документи на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, що не заперечується самим відповідачем у Акті перевірки, але, відповідачем залишено без належної уваги такі первинні документи платника податків, не надавши їм оцінки чи аналізу, натомість, надано перевагу вторинній інформації - а саме інформації про ймовірні про порушення законодавства контрагентами контрагентів платника податків, які у жодному разі не можуть спростувати доводи відсутності у позивача права на податковий кредит.

Таким чином, судом встановлено, що доводи та висновки відповідача базуються лише на припущеннях та не мають під собою жодного документального підґрунтя або мотивування.

Отже, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем підтверджено

первинними документами реальність спірних господарських операцій за взаємовідносинами із контрагентами ТОВ «ПТС», ТОВ «ІФПГ», ТОВ «УРТ»; дотримано всіх умов отримання податкового кредиту та формування витрат; підтверджено прояв належної обачності при виборі контрагентів.

Щодо Акту перевірки слід підкреслити, пунктами 4, 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України № 984 від 22.12.2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 року за № 34/18772 (є чинним) визначено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки Фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Таким чином, висновки контролюючого органу мають базуватися за результатами проведеної перевірки безпосередньо на підставі дослідження наданих первинних документів, тим паче, що платником податку були пред`явлені необхідні первинні документи, які є підставою для належного формування складу податкового кредиту.

Натомість, податковий орган не посилається навіть на результати перевірки контрагентів, а наводить, як докази нереальності операцій лише податкову інформацію, повністю ігноруючи первинні документи платника податку у їх сукупності та взаємозв`язку.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведені висновки суду, відповідач на виконання наведених вимог Кодексу, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності винесених на підставі Акту перевірки від 13.06.2018 року №1755/28-10-14-01/36511938 оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у пункті 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню у повному обсязі податкові повідомлення-рішення від 02.07.2018 року №, №, №, винесені Офісом великих платників податків ДФС на підставі Акту перевірки від 13.06.2018 року №1755/28-10-14-01/36511938.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У матеріалах справи міститься платіжне доручення від 17.07.2018 року №, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 616 700,00 грн.

З огляду на задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення сплаченої суми судового збору з бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь ТОВ «ДТЕК Трейдінг».

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.07.2018 року №;

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.07.2018 року №.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.07.2018 року №.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» () сплачену суму судового збору у розмірі 616 700, 00 грн. (шістсот шістнадцять тисяч сімсот грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ().

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статті 293, 294, 296, 297 КАС України.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, буд.57);

Відповідач: Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г).

Повне рішення складено 20.06.2019 року.

Суддя Л.О. Маруліна