Справа № 560/1365/19
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1365/19
РІШЕННЯ

іменем України

12 червня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

за участю:секретаря судового засідання Василевської К.В. представника відповідача Прокопчук В.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28.02.2019 року № 129729 "Про відмову ОСОБА_1 в переведенні з одного виду пенсії на інший", яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в розмірі 70 відсотків від суми заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 , з 19.02.2019 року.

Позивач підставою позову зазначає порушення відповідачем вимог Закону України "Про державну службу".

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

19.02.2019 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення з пенсії по віку на пенсію по втраті годувальника після смерті чоловіка, ОСОБА_2 , відповідно до вимог пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VІІІ та вимог статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ. Позивач зазначає, що її чоловік мав статус державного службовця та більше 20 років пропрацював на посадах державної служби.

Відповідач листом від 26.03.2019 року №9996/03 відмовив позивачу у переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VІІІ. Відмова мотивована тим, що зазначеним законом не передбачено даного виду пенсії.

Позивач вважає, що прийняте відповідачем рішення, щодо відмови в переведенні з одного виду пенсії на інший є протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, тому звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до положень частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, та надала суду пояснення згідно поданого відзиву на даний адміністративний позов.

В обґрунтування відзиву зазначила, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28.02.2019 року № 129729 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VІІІ, оскільки зазначеним законом не передбачено даного виду пенсії.

За таких обставин просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 09.07.2003 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач з 22.10.1967 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб від 22.10.1967 року НОМЕР_1 .

Чоловік позивача - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", стаж державної служби становив 25 років 07 місяців 15 днів. Позивач перебувала на утриманні чоловіка - ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Чемеровецької селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області №717 від 19.04.2019 року.

19.02.2019 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу".

Листом від 26.03.2019 року №9996/03 року Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28.02.2019 року № 129729 позивачу відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VІІІ, із-за відсутності права на призначення пенсії в разі втрати годувальника .

Позивача також повідомлено, що пенсія у зв`язку із втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, зокрема дружинам, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону. При проведенні умовного розрахунку пенсії позивача у зв`язку із втратою годувальника з врахуванням норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії зменшується, тому переведення на даний вид пенсії є недоцільним.

Вважаючи вищевказану відмову відповідача протиправною, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон України №1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Загальні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені в статті 36 Закону України № 1058-IV, відповідно до якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. При цьому, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 36 Закону України № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частин 1, 2 статті 38 Закону України № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно. Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38).

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, з поміж інших і батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно із статтею 38 Закону України "Про пенсійне забезпечення" члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Статтею 46 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що сім`я, яка має право на пенсію в разі втрати годувальника, може звертатися за призначенням пенсії в будь-який час після смерті або встановлення безвісної відсутності годувальника без обмеження будь-яким строком.

Згідно із статтею 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сім`ї померлого вважається непрацездатним згідно з статтею 37 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", - довічно.

Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї провадиться з першого числа місяця, що йде за тим місяцем, в якому настали обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 з 22.10.2967 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , та знаходилася на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , оскільки досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тобто позивач є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника ОСОБА_2 , а тому має право перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №889-VІІІ з 01.05.2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-XII крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно із пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 13 розділу 11 Закону України «Про державну службу» №889 -VIII від 10.12.2015 року встановлено, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закону України «Про державну службу» №3723-XII з наступними змінами, зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Згідно із частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 року на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 10 статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 року встановлено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, чоловік позивача ОСОБА_2 на момент смерті перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримував пенсію державного службовця відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-XII. Даний факт не заперечується представником відповідача. Позивач на момент звернення з заявою до пенсійного органу про переведення з одного виду пенсії на інший була непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника, отже відповідала вимогам, передбачених статтею 37 Закону України № 3723-XII.

Суд не погоджується із позицією відповідача щодо відмови у переведенні позивача на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України № 3723-XII, яка обгрутована тим, що Законом України N 889-VIII не передбачено призначення даного виду пенсії, з огляду на наступне.

Однією зі складових права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини) є принцип правової визначеності, за яким права особи мають бути чітко та повною мірою визначені законом, положення якого є зрозумілими та доступними до розуміння будь-якою особою.

З огляду на спірні правовідносини дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року N 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи (в даному випадку позивача) при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі його смерті відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09.11.2018 року по справі № 236/3193/16-а.

Отже пенсія позивача по втраті годувальника, як члена сім`ї померлого годувальника безпосередньо пов`язана з правом на пенсію саме померлої особи, що мала на утриманні інших непрацездатних осіб, а тому відмова відповідача у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України № 3723-XII є протиправною та відповідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28.02.2019 року № 129729 "Про відмову ОСОБА_1 в переведенні з одного виду пенсії на інший", яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника, із-за відсутності права на призначення пенсії в разі втрати годувальника згідно Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року N 889-VIII, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Оскільки відмова відповідача щодо переведення позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України № 3723-XII визнана судом протиправною, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в розмірі 70 відсотків від суми заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 , з 19.02.2019 року (з дати звернення із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки відповідач не довів правомірність оскаржуваних дій, а встановлені обставини справи свідчать про їх протиправність, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача, а тому даний адміністративний позов необхідно задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на це, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір 768,40 грн., (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28.02.2019 року № 129729 "Про відмову ОСОБА_1 в переведенні з одного виду пенсії на інший", яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в розмірі 70 відсотків від суми заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 , з 19.02.2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 768,40 грн., (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 18 червня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя В.К. Блонський