Справа № 448/381/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5722/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Пліша М.А., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката Самолюка В.В., подану в інтересах громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Кічак Ю.В.,

час ухвалення рішення: 12:07:22,

місце ухвалення рішення - м. Мостиська,

дата складання повного тексту рішення: 16.04.2019 р.

ВСТАНОВИВ:

Начальник Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Говорущак І.А. звернувся до суду з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), в якому, з урахуванням ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 27.03.2019 р., якою об`єднано в одне провадження адміністративну справу за позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про примусове видворення іноземця за межі території України та адміністративну справу за позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, просив суд про примусове видворення іноземця за межі території України, а також про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року позов задоволено. Примусово видворено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя Народної Республіки Бангладеш, за межі території України. Затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Рішення мотивоване тим, що згідно постанови Турківського районного суду Львівської області від 26.10.2018р. відповідача було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, що свідчить про грубе порушення ним та ігнорування законодавства України, тобто відповідач намагався виїхати (вибути) з території України незаконно, такий не виконував та не має можливості добровільно виконати рішення про повернення на батьківщину, у відповідача відсутні документи, які посвідчують його особу та які б надавали йому право перебувати на території України, а також документи для перетину державного кордону в офіційному порядку та повернення на батьківщину, відсутні кошти для повернення на територію Республіки Бангладеш, подана ним заява про набуття статусу біженця залишена компетентними органами ДМС України без розгляду, беручи до уваги наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, суд першої інстанції вважає переконливими твердження позивача про існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про повернення до країни походження. Також суд першої інстанції вказав, що немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв`язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстремістських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, адвокат Самолюк В.В. подав в інтересах відповідача апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що звернення з позовом про примусове видворення відповідача передчасне. Також вважає, що передчасним було подання позову про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель Республіки Бангладеш - відповідач у справі, незаконно потрапив на територію України. В подальшому відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи на території України, 23.10.2018 року о 16год. 20хв. спільно з шістьма громадянами Народної Республіки Бангладеш намагались незаконно в пішому порядку перетнути державний кордон України з Республікою Польща поза пунктом пропуску на напрямку 225 прикордонного знаку на території Турківського району Львівської області та були затримані прикордонним нарядом Відділу прикордонної служби «Сянки» Мостиського прикордонного загону на відстані 500 м від лінії державного кордону України.

Постановою судді Турківського районного суду Львівської області від 26.10.2018 року відповідача ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 14 діб.

06.11.2018 р. о 20.23 год. відповідач був затриманий в Мостиському прикордонному контрольованому районі за порушення прикордонного режиму, зокрема за перебування без документів, які дають право на перебування іноземцям в контрольованому прикордонному районі.

07.11.2018 р. під час перебування в пункті тимчасового тримання Мостиського прикордонного загону відповідач звернувся до представників Держприкордонслужби із заявою про отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні. Дану заяву направлено для розгляду на адресу ГУ ДМС України у Львівській області.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08.11.2018р. ухвалено затримати громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя Народної Республіки Бангладеш, до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 20.23 год. 06.11.2018р.

Із повідомлення ГУ ДМС України у Львівській області від 27.11.2018 року вбачається, що заяву відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.11.2018р. - залишено без розгляду. Повторно із відповідною заявою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, відповідач не звертався.

Також встановлено, що на даний час у відповідача відсутні документи, що посвідчують його особу (оригінали паспортів чи інших внутрішніх документів, які посвідчують особу), грошові кошти та такий не має законних підстав для перебування на території України.

Представлені позивачем докази та пояснення відповідача свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, останній міг у встановленому порядку іммігрувати в Європейську країну на постійне місце проживання, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте, знаючи про можливість легального в`їзду до Європейських країн, відповідач вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону, у зв`язку із чим порушив чинне законодавство України та завдав шкоди національним інтересам держави.

23.03.2019 року на підставі ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України та зобов`язано його покинути територію України у термін до 25.03.2019 року. Вказане рішення затверджене начальником Мостиського прикордонного загону.

Вказане рішення про примусове повернення було вручено відповідачу та такий відмовився його виконувати у зв`язку із відсутністю грошових коштів та документів на перетин державного кордону України.

Судом встановлено, що у відповідача відсутні документи, що посвідчують його особу та документи для перетину державного кордону України, відсутні документи, які дають право законно перебувати на території України, такий не має родинних зв`язків на території України, не володіє українською (російською) мовами, у нього відсутні джерела для заробітку та проживання в Україні. Подана ним заява про набуття статусу біженця залишена компетентними органами ДМС України без розгляду.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: листом з Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України від 01.11.2018р. № 09-02/1790; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 22.03.2019року; копією постанови судді Турківського районного суду Львівської області від 26.10.2018 року; копією листа Мостиського прикордонного загону ЗРУ ДПСУ №81/7036 від 07.11.2018року, адресованого в Головне Управління ДМС України у Львівській області; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08.11.2018р.; повідомленням ГУ ДМС України у Львівській області від 27.11.2018 року та іншими матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону визначено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною четвертою статті 30 цього ж Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Щодо надання на виконання рішення про примусове повернення відповідачу двох днів, суд зазначає, що відповідно до ч.1 статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Тобто встановлено максимальний строк, але немає встановленого обмеження щодо мінімального строку повернення в країну походження. Тому колегія суддів приходить до висновку, що встановлення саме такого строку повернення не порушує Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Необхідність встановлення саме такого строку виправдана тим, що у відповідача відсутній паспорт для перетину державного кордону, а також відсутні кошти і це свідчить про намір іноземця ухилитися від виїзду з України.

Щодо недостатності фінансового забезпечення відповідача для добровільного виконання рішення про повернення в країну походження, то така обставина відповідає дійсності, оскільки у відповідача відсутні кошти. Вказане підтверджується поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: листом з Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України від 01.11.2018р. № 09-02/1790; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 22.03.2019року; копією постанови судді Турківського районного суду Львівської області від 26.10.2018 року; копією листа Мостиського прикордонного загону ЗРУ ДПСУ №81/7036 від 07.11.2018року, адресованого в Головне Управління ДМС України у Львівській області; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08.11.2018р.; повідомленням ГУ ДМС України у Львівській області від 27.11.2018 року та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "РуїзТорія проти Іспанії", параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні "Петриченко проти України" (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань, перебуває на території України без відповідних законних підстав, у нього відсутні документи, що посвідчують його особу та дають право на виїзд з України, а тому є всі правові підстави для затримання відповідача з поміщенням такого до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Самолюка В.В., подану в інтересах громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року у справі № 448/381/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді М. А. Пліш
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 20.06.2019 р.