Справа № 480/1117/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2019 р. Справа № 480/1117/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - Панасенка Б.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про стягнення невиплаченої заробітної плати,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - відповідач, ГТУЮ у Сумській області), в якій, з урахуванням уточнень до позовної заяви (а.с.63), просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за період роботи з 18.10.2018 по 04.03.2019, яка складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років, без урахування податків і обов`язкових платежів та за виключенням стягнутого судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 22 966,58грн.
Свої вимоги, з посиланням на ст.116 КЗпП України, мотивує тим, що 04.03.2019 на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі №480/3995/18 від 26.02.2019 її було поновлено на посаді та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. 05.03.2019 ОСОБА_1 була звільнена з посади за власним бажанням, однак, при звільненні їй не було виплачено всіх належних сум, а саме, заробітної плати за період роботи з 18.10.2018 по 04.03.2019, яка, згідно ст.50 Закону України «Про державну службу», складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років.
Наголошує, що наявність рішення суду про поновлення її на посаді і стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу жодним чином не стосується звільнення з посади за власним бажанням і не позбавляє відповідача обов`язку здійснити виплату усіх належних сум відповідно до ст.116 КЗпП України. Відмічає, що середній заробіток був обрахований без врахування надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років, які вона мала б отримувати, перебуваючи на посаді.
Ухвалою суду від 15.04.2019 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
За клопотанням представника відповідача (а.с.37-38), ухвалою суду від 22.04.2019 ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 08.05.2019 (а.с.40).
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позов (а.с.44-59), в якому, з урахуванням поданих доказів, просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Відмічає, що відповідачем у повному обсязі до дати звільнення було перераховано кошти, що були присуджені позивачу рішенням у справі №480/3995/18, в частині, що підлягала негайному виконанню. Після поновлення на посаді, за заявою позивача від 04.03.2019 її було звільнено з посади 05.03.2019 та в день звільнення проведено повний розрахунок та сплачено 5573,37грн. (за мінусом податків та зборів). Тобто, вимоги трудового законодавства, стверджує представник відповідача, ГТУЮ у Сумській області перед ОСОБА_1 щодо проведення кінцевого розрахунку при звільненні були виконані.
Наголосив, що у період з 18.10.2018 по 04.03.2019 позивач не виконувала свої посадові обов`язки, була відсутня на робочому місці, табель робочого часу щодо неї не заповнювався, а тому позивач не може претендувати на заробітну плату за вищезазначений період.
Додав, що відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Саме у такий спосіб відновлюється ймовірно порушене право працівника в частині оплати часу, протягом якого працівник мав можливість виконувати роботу, але не виконував її, адже вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника (у разі встановлення) або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Таким чином, вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 щодо сплати їй невиплаченої заробітної плати за період роботи з 18.10.2018 по 04.03.2019 є безпідставною, суперечить нормам чинного законодавства України, а тому не підлягає задоволенню.
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.65-68), в якій ОСОБА_1 просить, з урахуванням уточнень до позову, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та наголосила, що поновлюючи її на посаді, відповідач вчинив записи у трудовій книжці, скасувавши запис за №50 щодо звільнення, яке відбулося 17.10.2019. Отже, на думку позивача, увесь період з 17.10.2019 по день звільнення за власним бажанням - 05.03.2019 вважається такою, що працювала на посаді начальника Ковпаківського районного у місті Суми відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області.
Рішення ж Сумського окружного адміністративного суду у справі №480/3995/18 про поновлення на посаді жодним чином не стосується її звільнення за власним бажанням і тому не позбавляло відповідача обов`язку здійснити виплату усіх належних їй сум саме у день звільнення.

У зв`язку з неявкою позивача в судове засідання 08.05.2019 та 21.05.2019, задоволенням клопотання позивача про витребування доказів, судові засідання 08.05.2019 та 21.05.2019 відкладалися (а.с.71,74).

На виконання вимоги ухвали суду, якою задоволено клопотання позивача, представником відповідача надано письмове пояснення щодо неможливості надання письмового розрахунку невиплаченої заробітної плати позивача (а.с.81-82). В поясненні представник позивача зазначив, що підставами для нарахування заробітної плати працівникам з почасовою оплатою праці є штатний розпис і табель обліку використання робочого часу. Оскільки позивач була звільнена та не виконувала роботу, табель відносно неї не заповнювався, а тому об`єктивно у відповідача не має можливості надати витребуваний розрахунок.

Судове засідання призначено на 11.06.2019 (а.с.74).

Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи, з урахуванням ч.11 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, була повідомлена належним чином за адресою, вказаною нею у позовній заяві (а.с.80), надіслала до суду заяву (а.с.76), відповідно до якої просить розгляд справи проводити без її участі. Тому, з урахуванням положень ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.

В судовому засіданні з копії трудової книжки встановлено, що позивач у період з 05.10.2004 до 05.03.2019 перебувала на державній службі у відповідача (а.с.21-29), Присяга державного службовця прийнята 29.05.1995 (а.с.22).

17.10.2018 наказом ГТУЮ у Сумській області №1735/04 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Ковпаківського районного у місті Суми відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області за порушення Присяги державного службовця, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі 480/3995/18 позовні вимоги позивача до ГТУЮ у Сумській області, начальника ГТУЮ у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку було задоволено, зокрема:

- скасовано наказ ГТУЮ у Сумській області від 17.10.2018 № 1735/04 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Ковпаківського районного у місті Суми відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області;

- стягнуто з ГТУЮ у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22966,58грн.

В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Ковпаківського районного у місті Суми відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 5299,98грн. рішення було допущено до негайного виконання (а.с.83-87).

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі 480/3995/18 наказом начальника ГТУЮ у Сумській області від 04.03.2019 №237/04 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Ковпаківського районного у місті Суми відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області. З даним наказом позивачка була ознайомлена 05.03.2019, що є останнім робочим днем перед звільненням за власним бажанням (а.с.51).

При цьому, до трудової книжки 04.03.2019 внесено запис, відповідно до якого запис №50 в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 , на підставі наказу від 04.03.2019 №237/04, визнано недійсним (а.с.29).

Крім того, на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі 480/3995/18 в частині негайного виконання ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , 05.03.2019 було виплачено суму середнього заробітку за один місяць в сумі 4266,48грн. (без урахуванням податків та зборів), що підтверджується копією платіжного доручення від 04.03.2019 №3743 (а.с.52) та копією відомості розподілу витрат (а.с.53).

04.03.2019 позивачем була подана заява про звільнення за власним бажанням, у зв`язку з прийняттям на роботу за конкурсом, відповідно до ч.3 ст.86 Закону України «Про державну службу», на підставі якій ГТУЮ у Сумській області був виданий наказ від 04.03.2019 №239/04 (а.с.30,56) про звільнення ОСОБА_1 05.03.2019 із займаної посади начальника Ковпаківського районного у місті Суми відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області, з припиненням державної служби.

Відповідно до вказаного наказу начальника ГТУЮ у Сумській області від 04.03.2019 №239/04, 05.03.2019 (в день звільнення) з позивачем було проведено кінцевий розрахунок та виплачено 5573,37грн. (без вирахування податків та інших обов`язкових платежів), що підтверджується копією платіжного доручення від 04.03.2019 №3739 (а.с.57), копією відомості розподілу витрат (а.с.58), копією списку перерахувань (а.с.59), довідкою від 24.04.2019 №10-07/175 (а.с.55).

Позивач зверталася до відповідача із запитами на отримання публічної інформації від 06.03.2019 та від 14.03.2019 з проханням надати розрахунок невиплаченої заробітної плати за період роботи з 18.10.2018 по 04.03.2019, яка складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років, надбавки за інтенсивність, із зазначенням сум відповідних відрахувань (а.с.31,33), на які відповідач повідомив, що питання про виплату середнього заробітку за період з 18.10.2018 по 26.02.2019 врегульоване в судовому порядку та відповідно до рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі №480/3995/18 за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 нарахований середній заробіток у розмірі 22966,58 грн. Надати розрахунок заробітної плати за період, який Горбаченко ОСОБА_4 фактично не відпрацьований в ГТУЮ у Сумській області немає можливості (а.с.32,34).

Позивач не погодилася із відмовою відповідача виплати їй заробітну плату за період роботи з 18.10.2018 по 04.03.2019, яка складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років, без урахування податків і обов`язкових платежів та за виключенням стягнутого судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалася між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 5 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ (далі Закон України «Про державну службу»), правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 50 Закону України «Про державну службу» держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи. Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).

При цьому, нормами Закону України «Про державну службу» не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні, відтак, застосуванню підлягають норми законодавства про працю.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Позивач, стверджує, що відповідач при звільненні не у повному обсязі здійснив з нею розрахунок, оскільки їй не було виплачено заробітної плати за період з 18.10.2018 по 04.03.2019, з урахуванням посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця.

Однак, вказані доводи судом не приймається до уваги, враховуючи наступне.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачем у день звільнення (05.03.2019) було проведено та виплачено 4266,48грн. (без урахуванням податків та зборів) суму, присуджену до стягнення рішенням суду, яке в цій частині підлягало негайному виконанню (а.с.52-53,55,57-59), а також відповідно до наказу від 04.03.2019 №239/04 (а.с.56) 5573,37грн. (з урахування податків та інших обов`язкових платежів) (а.с.57,58). Зокрема, як вбачається з довідки ГТУЮ у Сумській області від 24.04.2019 №10-07/175 (а.с.55) при проведенні кінцевого розрахунку позивачу було нараховано всього 5572,37грн., в т.ч.: за один робочий день (05.03.2019) - 423,81грн; грошову компенсацію за щорічну додаткову відпустку тривалістю 15 календарних днів та щорічну основну відпустку тривалістю 11 календарних днів - 5 149,56грн. З нарахованої суми було відраховано військовий збір у розмірі 83,60грн. та податок на доходи у розмірі 1003,21грн.

Що ж стосується виплати заробітної плати за період з 18.10.2018 по 04.03.2019, з урахуванням посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років, судом встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі №480/3995/18 скасовано наказ ГТУЮ у Сумській області від 17.10.2018 № 1735/04 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Ковпаківського районного у місті Суми відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області; та стягнуто з ГТУЮ у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22966,58грн., а саме за період з 17.10.2018 по 26.02.2019. Тобто, у період, зокрема, з 18.10.2018 по 26.02.2019 позивач перебувала у вимушеному прогулі.

При цьому, варто відмітити, що відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Під час стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у справі №480/3995/18 суд керувався положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок КМУ №100), відповідно до п. 2 якого обчислення середньомісячної заробітної плати (в тому числі за час вимушеного прогулу) здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

При цьому, відповідно до п.3 Порядку КМУ №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Вказане спростовує доводи позивача про обчислення середнього заробітку без врахування посадового окладу, доплати та надбавки.

Згідно з п.п.5,8 Порядку КМУ №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином вказаними, вище нормами передбачено можливість особи звертатись до суду з позовом про поновлення порушеного права лише шляхом стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при незаконному звільненні. Саме у такий спосіб відновлюється порушене право працівника в частині оплати праці часу, протягом якого працівник з вини власника чи уповноваженого ним органу не міг виконувати роботу. Натомість, вказані норми не передбачають можливості додаткового стягнення за вказаний період премій чи інших складових заробітної плати та їх додаткове нарахування.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні, судом у справі №480/3995/18 під час стягнення за час вимушеного прогулу з 18.10.2018 по 26.02.2019, середній заробіток було обраховано, у відповідності до вказаних норм Порядку КМУ №100, з урахуванням посадового окладу та всіх доплат та надбавок, які отримувала позивач за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням (17.10.2018), тобто порушене право позивача в частині оплати праці за вказаний період було відновлено у спосіб, визначений Кодексом законів про працю України та Порядком КМУ №100. Більш того, позивачем не оскаржено рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі №480/3995/18 в частині розрахунку середнього заробітку та таких доказів не надано.

Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за період роботи з 18.10.2018 по 26.02.2019, яка складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років, без урахування податків і обов`язкових платежів та за виключенням стягнутого судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 22966,58грн.

Що ж стосується вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати за період роботи з 27.02.2019 по 04.03.2019, з урахуванням посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років, суд відмічає, що вказаний період є також фактично часом вимушеного прогулу, оскільки з дня винесення рішення суду по день фактичного поновлення, позивач не виконувала посадові обов`язки, що нею не заперечувалось ні у позові, ні у відповіді на відзив, та заробітна плата за вказаний період не нараховувалась.

У зв`язку з цим, в судовому засіданні не було встановлено порушення відповідачем вимог норм ст. 116 Кодексу законів про працю України та ст. 50 Закону України «Про оплату працю» в частині повного розрахунку при звільненні, на які, як на єдину правову підставу, посилається позивач в обґрунтування свого позову.

При цьому, суд вважає необхідним відмітити, що статтею ст. 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Саме у такий спосіб, відновлюється ймовірно порушене право працівника в частині оплати часу, протягом якого працівник мав можливість виконувати роботу, але не виконував її, з вини власника або уповноваженого ним органу. В такому разі, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

В той же час, предметом спору у даній справі є стягнення невиплаченої заробітної плати на підставі ст. 116 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з не проведенням, на думку позивача, повного розрахунку при звільненні, а не стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України. При цьому, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог, вважає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Сумській області (40000, м.Суми, вул.Герасима Кондратьєва, буд.28, ) про стягнення невиплаченої заробітної плати відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18.06.2019.

Суддя І.Г. Шевченко