Справа № 520/519/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 р. Справа № 520/519/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2019, суддя Шевченко О.В., 61022, майдан Свободи, 6, м. Харків, повний текст складено 26.02.19 по справі № 520/519/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Харківській обл.), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № 000653/305, № 000654/305 та № 000652/305 від 20.12.2018, які прийняті ГУ ДФС у Харківській обл.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 позовну заяву задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення №000653/305, №000654/305, №000652/305 від 20.12.2018, прийняті ГУ ДФС у Харківській обл.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що копія наказу та повідомлення про проведення перевірки були направлені платнику податків та було доставлено до точки відділення 19.10.2018. У зв`язку з виявленням порушень податкового законодавства, податковим органом законно були прийняті податкові повідомлення-рішення. Вважає, що судом першої інстанції не було враховано обставин справи, рішення прийнято з формальним з`ясуванням обставин справи, грунтується виключно на правовій позиції позивача без урахування доводів та пояснень представника відповідача.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2019 залишень без руху апеляційну скаргу у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019, у зв`язку з усуненням недоліків апеляційної скарги, відкрито провадження по справі № 520/519/19.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2019 закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

06 червня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач, посилаючись на практику Верховного суду у справах № 810/3188/17 від 05.05.3018, № 804/6973/15 від 29.03.2018, № 815/1851/15 від 20.12.2018, Верховного Суду України по справі № 21-425а14 від 27.01.2015, зазначив, що порушення вимог закону щодо повідомлення контролюючим органом позивача про проведення документальної перевірки тягне за собою визнання незаконності проведення останньої та відсутність будь-яких наслідків такої перевірки.

12 червня 2019 року позивачем до суду подано клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

На підставі наказу ГУ ДФС у Харківській обл. про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 08.10.2018 №7542, повідомлення про проведення документальної позапланової перевірки від 17.10.2018 №1008 відповідачем з 19.10.2018 по 23.10.2018 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 01.11.2018 №4584/20-40-13-05-08/НОМЕР_1.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 20.12.2018 прийняті податкові повідомлення-рішення № 000653/305, № 000654/305 та № 000652/305, відповідно до яких позивачу донарахований податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та застосовані штрафні санкції.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється ПК України.

Відповідно до п.41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів (п. 41.4 ст. 41 ПК України).

За приписами п. 61.2 ст. 61 ПК України податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у ст. 41 ПК України, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Положеннями п.75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові та позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу. (абз. 6 пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України)

Відповідно до положень п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

З письмових доказів у справі слідує, що підставою проведення контролюючим органом документальної позапланової перевірки стала інформація від АТ «ОТП Банк» про отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага за ознакою доходу « 126» у розмірі 686 794,87 грн. у 2 кварталі 2016 року, яка не була включена позивачем до загального річного оподаткованого доходу, не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік та не сплачено податок на доходи фізичних осіб, військовий збір.

Пунктом 79.1 ст.79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до п. 79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Згідно п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Судовим розглядом встановлено, що наказ ГУ ДФС в Харківській обл. про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача та повідомлення про проведення документальної позапланової перевірки були направлені на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом, отриманні представником позивача 23 листопада 2018 року. Письмовими доказами у справі підтверджується, що перевірка проведена контролюючим органом з 19 жовтня по 23 жовтня 2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наказ та повідомлення про проведення перевірки на момент її проведення не були вручені та отримані позивачем згідно вимог п. 79.2 ст.79 ПК України, що призвело до порушення права позивача бути присутнім під час проведення перевірки та надавати пояснення і документи з питань предмету перевірки відповідно до п.п.17.1.6 п.17.1 ст.17 ПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для визнання перевірки позивача незаконною та про відсутність правових наслідків такої, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Аналогічна правові позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.05.2018 по справі № 810/3188/17.

Посилання апелянта на дату доставлення наказу про проведення перевірки та відповідного повідомлення до точки відділення 19.10.2018 як на підтвердження дотримання контролюючим органом вимог закону щодо повідомлення платника податку про проведення перевірки останнього, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки закон не пов`язує належне повідомлення платника податку про проведення перевірки з фактом доставлення документів до точки відділення.

Так, згідно п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правомірність висновків суду.

З огляду на вищезазначене, постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року по справі № 520/519/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 18.06.19.