Справа № 820/1908/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Мороко А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 р. Справа № 820/1908/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2018, повний текст складено 23.05.18 по справі № 820/1908/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області треті особи ОСОБА_2

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 280-СГ від 11.02.2015 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність"; скасувати державну реєстрацію права власності земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 за ОСОБА_2 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 280-СГ від 11.02.2015 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність".

Скасовано державну реєстрацію права власності земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 за ОСОБА_2 .

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційних скарг заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим та має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підсудності даного спору, вважає його передчасним з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16, від 06 лютого 2019 року у справі № 820/2060/16, від 13 червня 2019 року у справі № 806/699/16.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Із матеріалів справи встановлено, що даний спір стосується законності наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що є спірною.

Так, наказом Головного управління Держземагентства у Харківській області від 09.12.2014р. № 3428-СГ позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Черкаська Лозова Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області для ведення індивідуального садівництва з орієнтовним розміром земельної ділянки 0,1200 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля).

Однак, в подальшому державним кадастровим реєстратором прийнято рішення про відмову у внесенні відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-015 від 11.08.2015 року, оскільки запланована до відведення земельна ділянка має перетин з земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 , у зв`язку з чим запропоновано звернутись до розробника проекту землеустрою для усунення зауважень.

При повторній спробі здійснити реєстрацію земельної ділянки, запланованої для відведення, державним кадастровим реєстратором Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області прийнято повторне рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 06.05.2016 року № РВ-016 з тих самих підстав.

Наказом від 11.02.2015 року № 280-СГ Головним управлінням Держземагентства у Харківській області затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення індивідуального садівництва на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області. Пунктом 2 вказаного наказу зазначену земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 0,1200 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) передано у власність ОСОБА_2 для ведення індивідуального садівництва.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що у даній справі спір стосується не стільки правомірності спірного рішення про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність, скільки фактичного набуття права власності на земельну ділянку третьою особою та володіння нею, яка, на думку позивача, передані їй (третій особі) у власність із порушенням установленого порядку, що унеможливлює визнання її власником цих земель.

Отже спір, предмет якого охоплює перегляд рішення суб`єкта владних повноважень, стосується відносин щодо власності третьої особи на спірну земельну ділянку і з посиланням на певні конкретні обставини вказує на його належність до тих спірних правовідносин, які вирішуються за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що між позивачем та відповідачем (суб`єктом владних повноважень) немає публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

За загальним правилом, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (стаття 19 ЦПК України).

При цьому, намагання сторін вирішити земельний спір, використовуючи систему адміністративних судів, або розгляд адміністративними судами такого спору в порядку КАС України є помилковим.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 р. підлягає скасуванню, а провадження у даній справі - закриттю, та зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 238, 245, 246, 250, 319, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 по справі № 820/1908/18 скасувати.

Провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2018р. по справі №820/1908/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи ОСОБА_2 , Відділ Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області про скасування рішення - закрити.

Роз`яснити, що зазначений спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов