Справа № 260/1103/18
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2019 року м. Ужгород№ 260/1103/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Костелей І.Ф.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представник - ОСОБА_2 ,

відповідача: представник - Радь О.І.,

перекладач: Сайіді Абдолгасан,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області про визнання неправомірним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 11 жовтня 2018 р. про відмову ОСОБА_1 у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; 2) зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області прийняти стосовно ОСОБА_1 рішення про прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 жовтня 2018 року він повторно звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки не бажав повертатися до країни його постійного перебування Ліван через переслідування. На підтвердження того факту, що він та його родина є палестинськими біженцями, при зверненні ОСОБА_1 надав оригінал картки біженця, виданої Близькосхідним агентством ООН для допомоги палестинським біженцям і організації робіт, однак дана обставина була проігнорована міграційною службою. Вважає, що відповідач не дослідив нові обставини, не проаналізував всі можливі наслідки його повернення до Лівану, а неправомірно відмовив йому у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В судовому засіданні 19 червня 2019 року позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив, та просили суд позов задовольнити. Зазначили, що відповідач упереджено підійшов до наданої заявником при повторному зверненні інформації, не дослідив та знехтував основним аргументом, наведеним позивачем, а саме, факту реєстрації Близькосхідним агентством Організації Об`єднаних Націй з допомоги палестинським біженцям і організації робіт позивача та його родини палестинським біженцем.

Представник відповідача в засіданні суду 19 червня 2019 року проти задоволення позову заперечив з мотивів його необґрунтованості та безпідставності, наведених у відзиві на позов. Зокрема, зазначив, що позивач вперше звертався до ГУ ДМС України в Закарпатській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, 10.11.2015 р. При цьому причиною звернення зазначив те, що він є палестинцем та змінив релігію. Однак за результатами розгляду заяви позивача 10 листопада 2015 року ГУ ДМС у Закарпатській області затверджено висновок про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Звернувшись до відповідача із заявою від 11 жовтня 2018 року позивач вказав ці ж самі підстави, що й при первинному зверненні. Тому, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", вважає, що позивачу правомірно відмовлено у прийнятті такої заяви.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою без громадянства, палестинського походження, який проживав в Лівані.

11 жовтня 2018 року позивач повторно звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (далі ГУ ДМС в Закарпатській області) із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Причиною звернення зазначив те, що він є палестинцем та знаходиться під захистом UNHCR в Лівані, змінив свою релігію з ісламу на християнство, тому вважає, що його сім`я в разі повернення до Лівану буде в небезпеці.

Наказом ГУ ДМС в Закарпатській області від 11 жовтня 2018 року №35 ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як особі, якій раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених п.п. 1 та 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», про що заявника повідомлено повідомленням №6 від 11.10.2018 р.

Вважаючи зазначену відмову протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Вирішуючи питання з приводу спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, є Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08 липня 2011 року № 3671-VI (далі Закон).

Спірні правовідносини виникли з приводу неправомірної, на думку позивача, відмови уповноваженого органу в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, при його повторному зверненні.

Порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, регламентується нормами ст. 5 Закону.

Так, зокрема, ч. 1 зазначеної статті передбачено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Процедура розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, врегульована нормами Правил, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011 р. (далі Правила).

Відповідно до п. 2.1 Розділу ІІ Правил, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом, в тому числі, перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; а також протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно п. 2.4 Розділу ІІ Правил у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом. Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:

- видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

Нормами ч. 6 ст. 5 Закону встановлено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Таким чином, підставою для відмови в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, згідно з нормами ч. 6 ст. 5 Закону є, в тому числі, повторне звернення особи до уповноваженого органу із заявою з тих самих підстав, з яких раніше їй вже було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як особі, якій раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених п.п. 1 та 13 ч. 1 ст. 1 Закону.

Судом встановлено, що 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 звертався до ГУ ДМС в Закарпатській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Причиною звернення зазначив те, що він є палестинцем за походженням, змінив іслам на християнство, тому не може жити спокійно в Лівані.

Проте рішенням Державної міграційної служби України №151-16 від 12 березня 2016 року заявнику було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у зв`язку з відсутністю умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону.

Вважаючи таке рішення Державної міграційної служби України протиправним, ОСОБА_1 скористався правом на його оскарження в судовому порядку. Однак постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року №807/526/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року та постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Обґрунтовуючи протиправність прийнятого ГУ ДМС в Закарпатській області рішення від 11 жовтня 2018 року №35, позивач посилається на те, що відповідач не дослідив нові підстави його звернення в 2018 року, а саме, факт реєстрації Близькосхідним агентством Організації Об`єднаних Націй з допомоги палестинським біженцям і організації робіт позивача та його родини палестинським біженцем. Разом з тим, вказані твердження суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Судом досліджено, що в матеріалах особової справи особи без громадянства ОСОБА_1 2015UZ0101, сформованих на підставі його звернення до ГУ ДМС в Закарпатській області в 2015 року, наявна копія реєстраційної картки родини №11-111938, виданої Близькосхідним агентством Організації Об`єднаних Націй з допомоги палестинським біженцям і організації робіт 24.08.2015 р.

Окрім того, згідно з висновком ГУ ДМС в Закарпатській області щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, від 26 лютого 2016 року під час проведення співбесіди з посадовою особою відповідача 26 листопада 2015 року ОСОБА_1 повідомив, що є палестинцем за походженням, жив у Лівані як біженець та відповідно до реєстраційної картки родини №11-111938, виданої Близькосхідним агентством Організації Об`єднаних Націй з допомоги палестинським біженцям і організації робіт, він є зареєстрованим як отримувач допомоги у таборі для палестинських біженців в місті Бейрут.

Отже, обставини наявності в Яссін Хуссам Хуссен реєстраційної картки родини №11-111938, виданої Близькосхідним агентством Організації Об`єднаних Націй з допомоги палестинським біженцям і організації робіт, були відомі ГУ ДМС в Закарпатській області ще при первинному зверненні в 2015 році, а тому не є новими, як стверджує позивач. Доказів того, що ОСОБА_1 в поданій 11 жовтня 2018 року заяві та документах зазначив будь-які нові умови, що не були предметом розгляду в 2015 році, позивач суду не надав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено законність та правомірність відмови ОСОБА_1 у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а тому така скасуванню не підлягає.

Дослідивши вищенаведені обставини справи крізь призму законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Грибоєдова, буд. 12а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88017, код ЄДРПОУ - 37809328) про визнання неправомірним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24 червня 2019 року.

СуддяР.О. Ващилін