Справа № 140/2572/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4770/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Чопко Ю. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 140/2572/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції - Димарчук Т. М.,

час ухвалення рішення - 12.03.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 12.03.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Володимир-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо не зняття арешту з легкового автомобіля марки "FORD ESCORT" реєстраційний номер НОМЕР_1 та зобов`язати відповідача зняти арешт з вказаного легкового автомобіля, накладений постановою у виконавчому провадженні ВП №50005679 від 10 лютого 2016 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що постанова Володимир-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області ВП № 50005679 від 10 лютого 2016 року про арешт автомобіля марки "FORD ESCORT" реєстраційний номер НОМЕР_1 є протиправною, порушує його майнові права щодо володіння та розпорядження своєю власністю, оскільки право власності на цей автомобіль визнане за позивачем рішенням Олевського районного суду Житомирської області у цивільній справі № 287/82/14-ц, яке набрало законної сили. Вказує на те, що вказаним судовим рішенням автомобіль "FORD ESCORT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , звільнено з-під арешту та повернуто позивачу, тому відсутні підстави для повторного арешту цього ж автомобіля, що свідчить також про протиправну бездіяльність посадових осіб Володимир-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області щодо не зняття з нього арешту. Враховуючи наведене, апелянт вважає належним способом свого порушеного права зобов`язання відповідача зняти арешт з легкового автомобіля марки "FORD ESCORT" реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений постановою у виконавчому провадженні ВП №50005679 від 10 лютого 2016 року. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач (апелянт) - ОСОБА_1. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача (апелянта), перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 вересня 2012 року Сокальський районний суд Львівської області видав виконавчий лист № 1-212/11 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ТОВ «Добробут» 144084,33 грн. відшкодування матеріальних збитків.

Під час здійснення виконавчих дій з примусового виконання вказаного виконавчого листа, 18 листопада 2013 року накладено арешт та оголошено в розшук транспортний засіб - автомобіль "FORD ESCORT", 1998 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб. см., номер шасі НОМЕР_2 , ДНЗ НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 .

На виконання до Володимир-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області надійшло рішення Олевського районного суду Житомирської області у цивільній справі № 287/82/14-ц (набрало законної сили 24 квітня 2014 року), яким зобов`язано відповідача зняти арешт з вищевказаного транспортного засобу.

На виконання рішення суду, державний виконавець Володимир-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Невмержицький С. В. 06 травня 2014 року виніс постанову ВП 38514457 про звільнення майна боржника з-під арешту, а саме: транспортного засобу - автомобіля "FORD ESCORT", 1998 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб. см., номер шасі НОМЕР_2 , ДНЗ НОМЕР_3 .

01 лютого 2016 року стягувач - ТОВ «Добробут» повторно подав Володимир -Волинському МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області на виконання виконавчий лист № 1-212/11 від 21 вересня 2012 року.

03 лютого 2016 року головний державний виконавець відділу ДВС Володимир-Волинським МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Коляда Ю. І. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 50005679.

10 лютого 2016 року цей же державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно з якою з метою реального виконання виконавчого листа № 1-212/11 від 21 вересня 2012 року накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_3

Відповідно до відповіді територіального сервісного центру 0744 МВС України у Волинській області № 578 від 05 березня 2016 року на запит державного виконавця № 2723-2738 від 12 лютого 2016 року транспортний засіб «FORD ESCORT», 1998 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб. см., номер шасі НОМЕР_2 , ДНЗ НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_3 .

10 травня 2016 року головний державний виконавець Володимир-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області виніс постанову ВП № 50005679 про розшук майна боржника, якою оголошено розшук майна ОСОБА_3 , а саме: автомобіля "FORD ESCORT", 1998 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб. см., номер шасі НОМЕР_2 , ДНЗ НОМЕР_3 .

Копію вказаної постанови надіслано для виконання в УДАІ УМВС України у Волинській області.

У зв`язку з тим, що транспортний засіб, розшук якого здійснювався органами Національної поліції, не виявлено протягом року та проведені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, 26 вересня 2017 року головний державний виконавець Володимир-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Коляда Ю. І. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом першої інстанції встановлено, що у період з квітня 2014 року по 30 червня 2018 року вищевказаним автомобілем користувався ОСОБА_1 , оскільки згідно з рішенням Олевського районного суду Житомирської області у цивільній справі № 287/82/14-ц від 28 березня 2014 року, яке набрало законної сили, визнано за позивачем право власності на легковий автомобіль "FORD ESCORT", 1998 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб. см., номер шасі НОМЕР_2 та зобов`язано відділ ДВС Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області зняти арешт з автомобіля.

30 червня 2018 року ОСОБА_1 був зупинений на посту патрульної поліції м. Сарни Рівненської області поліцейським Рабош О.М., яка після перевірки документів вилучила у нього автомобіль на підставі ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" та помістила його на штрафмайданчик, пояснивши, що виконує рішення про накладення арешту на майно.

02 липня та 03 липня 2018 року ОСОБА_1 звертався з заявами до Володимир-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області щодо прийняття постанови про припинення розшуку та затримки транспортного засобу, мотивуючи їх тим, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 28 березня 2014 року у цивільній справі № 287/82/14-ц його визнано власником вилученого автомобіля.

Листами №16712/03-23 від 03 липня 2018 року та №18571/03-23 від 13 липня 2018 Володимир-Волинський МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області повідомив про відсутність підстави для задоволення вказаних заяв позивача, мотивуючи це тим, що підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»; у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. На виконання рішення Олевського районного суду Житомирської області у цивільній справі № 287/82/14-ц (яким було зобов`язано відповідача зняти арешт з вищевказаного транспортного засобу), державний виконавець Володимир-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Невмержицький С. В. 06 травня 2014 року виніс постанову ВП 38514457 про звільнення спірного автомобіля з-під арешту. Відповідно до ст.34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Разом з тим, відповідно до інформації баз даних НАІС ДАІ транспортний засіб «FORD ESCORT», 1998 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб. см., номер шасі НОМЕР_2 , ДНЗ НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_3 , та належним чином за ОСОБА_1 не зареєстрований.

Вважаючи, що у спірних правовідносинах має місце протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Володимир-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, яка порушує його майнові права щодо володіння та розпорядження своєю власністю - транспортний засіб «FORD ESCORT», 1998 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб. см., номер шасі НОМЕР_2 , ДНЗ НОМЕР_3 , позивач звернувся в суд і просив про їх захист шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з вказаного легкового автомобіля, накладений постановою у виконавчому провадженні ВП №50005679 від 10 лютого 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова ВП № 50005679 від 10 лютого 2016 року про арешт та оголошення заборони відчуження майна боржника ОСОБА_3 - транспортного засобу «FORD ESCORT», 1998 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб. см., номер шасі НОМЕР_2 , ДНЗ НОМЕР_3, прийнята правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження"; підстави для зняття арешту з майна боржника, які передбачені ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" відсутні, а тому у спірних правовідносинах Володимир-Волинським МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області не допущено протиправної бездіяльності, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ч.1 ст.18 вказаного Закону передбачає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Ч.2-3 ст.56 вказаного Закону передбачає, що виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з ч.4 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Ч.2, 3 ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2016 року стягувач - ТОВ «Добробут» повторно подав Володимир -Волинському МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області на виконання виконавчий лист № 1-212/11 від 21 вересня 2012 року, на підставі чого відповідач виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 50005679 від 03 лютого 2016 року.

10 лютого 2016 року державний виконавець Володимир-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, керуючись приписами ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно з якою з метою реального виконання виконавчого листа № 1-212/11 від 21 вересня 2012 року накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_3 .

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що постанова ВП № 50005679 від 10 лютого 2016 про арешт майна боржника ( ОСОБА_3 ) та оголошення заборони його відчуження прийнята правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження", оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до відповіді територіального сервісного центру 0744 МВС України у Волинській області № 578 від 05 березня 2016 року на запит державного виконавця № 2723-2738 від 12 лютого 2016 року транспортний засіб «FORD ESCORT», 1998 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб. см., номер шасі НОМЕР_2 , ДНЗ НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_3

У зв`язку з тим, що вказаний транспортний засіб зареєстрований за боржником ОСОБА_3 станом на 10 травня 2016 року заборгованість не погашена, державний виконавець, керуючись ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову № 50005679 від 10 травня 2016 року, якою відповідний транспортний засіб оголошено у розшук. Копію вказаної постанови надіслано для виконання в УДАІ УМВС України у Волинській області.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки позивач після отримання рішення Олевського районного суду Житомирської області у цивільній справі № 287/82/14-ц від 28 березня 2014 року, яким за ним визнано право власності на легковий автомобіль "FORD ESCORT", 1998 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб. см., номер шасі НОМЕР_2 , не вчинив дій щодо перереєстрації цього транспортного засобу на своє ім`я, тому відповідач оголосив в розшук вказаний транспортний засіб як такий, що зареєстрований за боржником ОСОБА_3 .

26 вересня 2017 року головний державний виконавець Володимир-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Коляда Ю. І. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що транспортний засіб, розшук якого здійснювався органами Національної поліції, не виявлено протягом року та проведені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що повернення виконавчого документа стягувачу згідно з п.7 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна.

Таким чином, підстави для зняття арешту з майна боржника, які передбачені ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", відсутні.

У розумінні КАС України бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у спірних правовідносинах Володимир-Волинським МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області не допущено протиправної бездіяльності щодо не зняття арешту з легкового автомобіля марки "FORD ESCORT" реєстраційний номер НОМЕР_1 , що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог в цій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Олевського районного суду Житомирської області у цивільній справі № 287/82/14-ц від 28 березня 2014 року, яке набрало законної сили, визнано за позивачем право власності на легковий автомобіль "FORD ESCORT", 1998 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб. см., номер шасі НОМЕР_2 та зобов`язано відділ ДВС Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області зняти арешт з автомобіля.

Таким чином, за ОСОБА_1 визнано право власності на вказаний транспортний засіб, і, на думку колегії суддів, підстави для повторного звернення в суд з позовм про визнання права власності відсутні.

Ст.41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що арешт, накладений постановою у виконавчому провадженні ВП №50005679 від 10 лютого 2016 року, на рухоме майно, на яке за рішенням суду визнано прав власності за позивачем, - легковий автомобіль "FORD ESCORT", 1998 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб. см., номер шасі НОМЕР_2 , перешкоджає належному оформленню права власності на нього та здійсненню його перереєстрацїі у встановленому порядку.

Враховуючи наведене, з метою повного та ефективного захисту прав позивача колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача зняти арешт з вказаного легкового автомобіля, накладений постановою у виконавчому провадженні ВП №50005679 від 10 лютого 2016 року, оскільки є рішення Олевського районного суду Житомирської області у цивільній справі № 287/82/14-ц від 28 березня 2014 року, яке набрало законної сили, про визнання за позивачем права власності на цей легковий автомобіль.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині, а доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними з вищенаведених мотивів.

Колегія суддів також звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача зняти арешт з відповідного легкового автомобіля, накладений постановою у виконавчому провадженні ВП №50005679 від 10 лютого 2016 року, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення в цій частині; в решті рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, повно встановлено обставини справи, і відповідно до ст.316 КАС України рішення в частині відмови у задоволенні позову необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 246, 250, 272, 287, 310, 315, 316, 317, 321, 322 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 140/2572/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Володимир-Волинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області зняти арешт з легкового автомобіля марки "FORD ESCORT" реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений постановою у виконавчому провадженні ВП №50005679 від 10 лютого 2016 року, скасувати, та прийняти постанову, якою позов у цій частині задовольнити.

Зобов`язати Володимир-Волинський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (44700, м. Володимр-Волинський, вул. Ковельська, 35, ) зняти арешт з автомобіля марки "FORD ESCORT", 1998 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб. см., номер шасі НОМЕР_2 , ДНЗ НОМЕР_1 , накладений постановою у виконавчому провадженні ВП №50005679 від 10 лютого 2016 року, та припинити розшук вказаного автомобіля.

У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 140/2572/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 19 червня 2019 року.