Справа № 356/368/19
Суддя: Лялик Р. М.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 356/368/19
№ провадження 2-а/356/14/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.19 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Настич Н. А.

За участі позивача ОСОБА_1

Відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Березанського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Шумія Євгенія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Березанського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Шумія Євгенія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.05.2019 року рухався на автомобілі ВАЗ 2121 в м. Березань Київської області до місця свого проживання, та після проїзду переїзду і повороту на вул. Привокзальну був зупинений поліцейським Березанського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Шумієм Євгенієм Олександровичем, який вказав на порушення позивачем вимог п. 8.1 ПДР, а саме дорожнього знаку 2.2 проїзд без зупинки заборонено. Не звернувши уваги на заперечення позивачем вказаних звинувачень та його пояснення про те, він у встановленому законом порядку здійснив зупинку перед знаком 2.2, поліцейським Шумієм Є. О. було винесено постанову серії ДПО18 № 245116 про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказані дії вважає протиправними, а постанову незаконною, вказуючи при цьому на невідповідність її змісту вимогам ст. 251, 283 КУпАП.

Позивач в судовому засіданні пред`явлений позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти пред`явленого позову заперечив, вказавши на правомірність винесеної постанови. Разом з тим, повідомив, що докази відеофіксації вчиненого позивачем правопорушення відсутні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.05.2019 року поліцейським СРПП № 1 Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, старшим сержантом поліції Шумієм Є. О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 245116 від 18.05.2019 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у відповідності до якої водій ОСОБА_1 о 20 годині 10 хвилин в день складення постанови в м. Березань по вул. Маяковського керував автомобілем ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено», а саме здійснив проїзд без зупинки, чим порушив п. 8.1 Правил дорожнього руху, та якою постановлено застосувати до правопорушника позивача по справі - адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (а.с.6,7).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено положеннями статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2011 року (далі ПДР).

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Так, частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків, відтак, є бланкетною, тобто такою, що посилається на певні норми права, які безпосередньо встановлюють такі вимоги.

Відповідно до п. 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Так, у відповідності з вимогами підрозділу 2 розділу 33 ПДР, дорожній знак 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" є знаком пріоритету та забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком; вказує на необхідність дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Якщо знак 2.2 встановлений перед залізничним переїздом, що не охороняється та не обладнаний світлофорною сигналізацією, водій повинен зупинитися перед стоп-лінією, а за її відсутності - перед цим знаком.

За змістом статті 251 КУпАП, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів.

У Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 77 КАС України передбачено, що докази суду надають учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 5 ст. 77 КАС України).

В той же час, з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вказане, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в них достатніх належних та достовірних доказів на підтвердження вчинення громадянином ОСОБА_1 будь-яких дій або бездіяльності, які об`єктивно утворюють склад інкримінованого йому правопорушення в розумінні ст. 9 КУпАП.

Сама ж по собі оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду вже зафіксованого правопорушення.

При цьому, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 (провадження № К/9901/15804/18).

Окрім того, суд критично розцінює твердження відповідача в спірній постанові щодо порушення ОСОБА_1 . п. 8.1 ПДР, так як вказана норма визначає засоби, за допомогою яких здійснюється регулювання дорожнього руху, проте сама по собі не містить встановленого порядку, обов`язку, норми поведінки, порушення якої тягне за собою відповідальність за ст. 122 КУпАП.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, покладених в основу прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, а також його правомірності, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

При цьому, вимогами ч. 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За змістом ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вказане, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, беручи до уваги межі заявлених позивачем позовних вимог та суть спору, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов до висновку про недоведеність наявності в діях позивача факту невиконання вимог п. 8.1 ПДР, а відтак і події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому спірна постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 268-272, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 122, 222, 245 КУпАП,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 № 245116 від 18.05.2019 року, винесену поліцейським СРПП № 1 Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, старшим сержантом поліції Шумієм Є. О. скасувати.

Адміністративну справу щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити в зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Шостого апеляційного адміністративного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик