Справа № 826/17714/13-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 червня 2019 року

Київ

справа №826/17714/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4648/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 (головуючий суддя - Коротких А.Ю., судді: Ганечко О.М., Літвіна Н.М.) у справі № 826/17714/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оболонь-КСВ» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оболонь-КСВ» (далі - ТОВ «Оболонь-КСВ») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) від 01.11.2013 №, №.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.06.2014 постановлені у даній справі рішення судів першої та апеляційної інстанції про відмову в позові скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При прийнятті цієї ухвали суд касаційної інстанції, зокрема, виходив з того, що надані позивачем документи, а саме відомості нарахування відсотків ПАТ «Банк» Національній інвестиції» по типу правочину «Кредитна лінія» за період липень-вересень 2010 року та розрахунки нарахування відсотків до сплати за користування позиками TOB «Компанія з управління активами» ФІНЕКСПЕРТ», що діє за рахунок коштів і в інтересах Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «ТРАНС ІНВЕСТ», за період липень-грудень 2010 року, долучені позивачем до позовної заяви, а також подавалися із запереченнями до висновків акту перевірки, однак в судовому засіданні судами не досліджені та залишені поза увагою. Крім того, судами не було встановлено правомірності формування позивачем від`ємного значення об`єкту оподаткування у 2010 році з урахуванням того, що документи на їх підтвердження, які наявні у матеріалах справи, не були досліджені в судовому засіданні.

За наслідками останнього перегляду, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2014 в позові відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем документально не підтверджено правомірність декларування від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього податкового періоду в декларації з податку на прибуток за 2010 рік, а також неправомірно включено до складу ІІ-го кварталу 2011 року від`ємне значення об`єкту оподаткування, отримане за результатами здійсненої господарської діяльності за І-й квартал 2011 року з урахуванням від`ємного значення, що перейшло до складу І-го кварталу 2011 року з 2010 року та за 2012 рік - від`ємне значення об`єкта оподаткування за 2011 рік у розмірі 25 %. В частині віднесення сплачених відсотків за даними договорами до складу інших витрат, виходив з того, що позивачем до перевірки не надані розрахунки нарахування відсотків до сплати за користування позиками відповідно до даних договорів, які б підтверджували дійсність (факт) нарахування відсотків з користування позиками та кредитом.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено.

При прийнятті цієї постанови суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем були додержані всі вимоги податкового законодавства стосовно використання кредитних коштів у господарській діяльності, нарахування та сплати процентів, а також правомірність нарахування валових витрат на суму сплачених процентів за користування кредитними коштами. Також суд дійшов висновку про правомірність формування позивачем від`ємного значення об`єкту оподаткування у 2010 році з урахуванням того, що документи на їх підтвердження наявні в матеріалах справи.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві оскаржила його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2014.

В обґрунтування своїх вимог ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 5, 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України, пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень до Податкового кодексу України

Так, відповідач зазначає, що з огляду на відсутність у матеріалах справи первинних документів, які б свідчили про реальний характер здійснених позивачем операцій, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а суд апеляційної інстанції данні обставини не врахував.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «Оболонь-КСВ» зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судом надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Оболонь-КСВ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період із 01.07.2010 по 30.06.2013, валютного та іншого законодавства за період із 01.07.2010 по 30.06.2013.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 03.10.2013 № 561/26-54-22-03/30153891, в якому відображено висновок про заниження податку на прибуток у загальному розмірі 497986,00 грн., у тому числі за: 2010 рік - 431051,00 грн.; І квартал 2011 року - 66935,00 грн., чим порушено підпункти 5.3.2, 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»; завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у загальному розмірі 7681519,00 грн., у тому числі за: І квартал 2011 року - 3562753,00 грн.; 2011 рік - 3295013,00 грн.; 2012 рік - 823753,00 грн., чим порушено підпункт 5.3.9 пункту 5.3, підпункт 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України.

За результатами адміністративного оскарження висновки акту перевірки залишені без змін.

На підставі акту перевірки, 01.11.2013 відповідачем прийнято оскаржувані рішення: № , згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 497986,00 грн. за основним платежем та у розмірі 107763,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , згідно з яким позивачу зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 7681519,00 грн.

Згідно з підпунктом 5.5.1 пункту 5.5. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов`язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов`язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв`язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не включаються до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов`язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (підпункт 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Судами встановлено, що між позивачем та TOB «Компанія з управління активами «ФІНЕКСПЕРТ», що діє за рахунок коштів та в інтересах Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «ТРАНС ІНВЕСТ» укладено договори позики від 07.12.2009 №3, від 24.12.2009 №6, від 03.02.2010 №7, від 15.06.2010 №12, від 06.07.2010 №13, 10.08.2010 №15, від 16.08.2010 у №16, від 14.09.2010 №17, від 24.09.2010 №18, від 15.10.2010 №19, від 17.11.2010 №20.

За умовами даних договорів позичальник TOB «Оболонь-КСВ» протягом строку їх чинності сплачує позикодавцеві відсотки, виходячи із відсоткової ставки 24%, нарахування відсотків здійснюється на фактичну суму залишку за позикою.

Також сторонами було укладено додаткові угоди до даних договорів, відповідно до яких позичальник протягом строку чинності цих договорів сплачує позикодавцеві відсотки, виходячи із відсоткової ставки 20% річних, а згодом додаткові угоди - 15% річних.

Зазначені договори позики укладені позивачем з метою погашення договору кредиту №714-07 від 11.10.2007 року, укладеного з Акціонерним Банком «Національні інвестиції».

Згідно із умовами даного кредитного договору відсотки нараховуються на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом.

До вказаного договору протягом 2007-2010 років неодноразово вносилися зміни шляхом укладення угод про зміну і доповнення кредитного договору, які в свою чергу, переважно стосувалися змін в частині предмету договору, який визначає суму та строки кредиту. А саме, строк повернення кредиту було подовжено до 02.08.2012.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що документи, а саме відомості нарахування відсотків ПАТ «Банк» Національній інвестиції» по типу правочину «Кредитна лінія» за період липень-вересень 2010 року та розрахунки нарахування відсотків до сплати за користування позиками TOB «Компанія з управління активами» ФІНЕКСПЕРТ», що діє за рахунок коштів і в інтересах Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «ТРАНС ІНВЕСТ», за період липень-грудень 2010 року, долучені позивачем до позовної заяви, а також подавалися із запереченнями до висновків акту перевірки, однак судом першої інстанції не були досліджені та залишені поза увагою.

Відповідно до змісту договору кредиту № 714-07 метою його укладання є поповнення обігових коштів позивача.

Згідно з поясненнями представників позивача, отримані кошти витрачено на ремонт та реконструкцію власних основних засобів (будівлі), а саме адміністративно-виробничий комплекс.

Відповідно до підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «основні фонди» слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000,00 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом.

Згідно із підпунктом 8.1.1 пункту 8.1. статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «амортизація» основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

В переліку витрат, які підлягають амортизації відповідно до статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», сплата процентів за кредитними договорами відсутня.

Отже, виплата процентів за кредитами, які пов`язані зі створенням (ремонтом) основних фондів, відображається у складі валових витрат на підставі підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

В свою чергу Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2006 №415, на яке здійснюється посилання податковим органом в акті перевірки, до набрання чинності Податковим кодексом України регулювало виключно питання бухгалтерського обліку, який ведеться окремо від податкового, та не впливає на податкові зобов`язання платника податку.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивачем були додержані всі вимоги податкового законодавства стосовно використання кредитних коштів у господарській діяльності, нарахування та сплати процентів, а також правомірність нарахування валових витрат на суму сплачених процентів за користування кредитними коштами, а тому податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2013, згідно з яким позивачу збільшено податок на додану вартість на прибуток, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Стосовно доводів податкового органу про неправомірне врахування у складі витрат ІІ кварталу 2011 року, від`ємного значення об`єкту оподаткування, отриманого за результатами діяльності у 2010 році, та здійсненні розрахунку об`єкта оподаткування другого-четвертого кварталів 2011 року, з урахуванням розміру від`ємного значення об`єкта оподаткування у першому кварталі 2011 року, що сформувався за рахунок витрат попередніх періодів, а також об`єкта оподаткування 2012 року - від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2011 рік у розмірі 25 %, слід зазначити наступне.

Відповідно до абзацу 5 пункту 1 розділу ХІХ Прикінцевих положень до Податкового кодексу України цей кодекс набирає чинності 01.01.2011, крім розділу ІІІ цього Кодексу, який набирає чинності з 01.04.2011.

Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» втратив чинність з 01.04.2011, а отже до 01.04.2011 правовідносини щодо визначення об`єкту оподаткування податком на прибуток, складу валового доходу і валових витрат платника даного податку регулювалися Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Пунктом 6.1 статті 6 Податкового кодексу України визначено, що якщо об`єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від`ємне значення об`єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від`ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.

При цьому абзацом другим пункту 22.4 статті 22 цього ж Закону визначено, що у 2011 році сума від`ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не була врахована у складі валових витрат, та від`ємне значення об`єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом.

Починаючи з ІІ кварталу 2011 року до доходів і витрат, що отримані і проведені з 01.04.2011, застосовується Податковий кодекс України.

У ІІ кварталі 2011 року платники податків мають подавати декларації з податку на прибуток підприємств, затверджену наказом ДПА України №114 від 28.02.2011, відповідно до якої декларації до рядка 06.6 вносяться такі відомості: від`ємне значення об`єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду (від`ємне значення рядка 07 податкової де5аларації за попередній звітній (податковий) період або від`ємне значення об`єкта оподаткування за І квартал 2001 року).

Згідно з пунктом 150.1 статті 150 Податкового кодексу України якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, 3 кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від`ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.

Пункт 150.1 статті 150 Податкового кодексу України застосовується у 2011 році з урахуванням: якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат календарного кварталу 2011 року (пункт 3 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень).

Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками ІІ, ІІ і ІІІ кварталів, ІІ-ІV кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням від`ємного значення, отриманого платником податку за І квартал 2011 року, у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.

Судом апеляційної інстанції встановлено правомірність формування позивачем від`ємного значення об`єкту оподаткування у 2010 році з урахуванням того, що документи на їх підтвердження наявні в матеріалах справи, що свідчить про необґрунтованість прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 01.11.2013 № .

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог є правильним та підлягає залишенню без змін.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для його перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,

Судді Верховного Суду