Справа № 1.380.2019.001344
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001344
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Козак О.М.,

за участю:

представника позивача Завади Т.Р.,

представника відповідача Тістечка Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом Підприємства об`єднання громадян «Супер-Стиль» до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и в :

Підприємство об`єднання громадян «Супер-Стиль» (02222, м.Київ, проспект Маяковського, 47А офіс 10, ) (далі позивач, ПОГ «Супер-Стиль») звернулося до суду з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби (79000, м.Львів, вул. Костюшка, 1, ) (далі відповідач, Львівська митниця ДФС), в якому просить: визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості UA №20900/2019/200289/2 від 27.02.2019; UA №209000/2019/200280/2 від 26.02.2019; UA №209000/2019/200282/2 від 26.02.2019; UA №209000/2019/200277/2 від 26.02.2019; UA №20900/2019/200272/2 від 25.02.2019; UA №209000/2019/200261/2 від 25.02.2019; UA №209000/2019/200247/2 від 21.02.2019; UA №209000/2019/200246/2 від 21.02.2019; UA №209000/2019/200248/2 від 21.02.2019.

В обґрунтування позовних вимог посилається на таке.

Між позивачем та «НМР Group» (Рига, Латвія) укладено контракт №1-SSHMP від 30.01.2019. За умовами контракту ПОГ «Супер-Стиль» придбало одяг, взуття та інші бувші у вжитку речі (секонд хенд). Позивач на виконання вимог Митного кодексу України та з метою митного оформлення придбаного товару за вказаним контрактом подав до Львівської митниці ДФС наступні митні декларації: ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/116142, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/116318, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/116328, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/116098, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/115883, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/114829, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/114655, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/114850 з документами на підтвердження митної вартості придбаних товарів. Позивач зазначає, що під час митного оформлення товару митному органу надано усі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України). Вказані документи не містять жодних розбіжностей щодо кількості, найменування, якості та ціни задекларованих товарів, повністю відображають митну вартість товару, а тому у митного органу не було правових підстав для витребування у декларанта додаткових документів. Львівською митницею ДФС прийнято оскаржувані рішення, відповідно до яких митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у п. 2-3 статті 53 МК України та застосовано резервний метод визначення митної вартості товару. Зокрема, відповідач, як на підставу для коригування митної вартості вказує на відсутність в фактурах відомостей щодо термінів оплати за поставлений товар (можлива попередня оплата), а також невідповідність контракту вимогам ст. 254 МК України. Позивач не погоджується з такими рішеннями відповідача, вважає безпідставно скоригованою митну вартість товарів, оскільки наданих відповідачу документів було достатньо для підтвердження достовірності заявленої митної вартості товарів за основним методом. При цьому відповідачем не вказано, яких саме документів не надано та не зазначено яким чином це впливає на правильність визначення митної вартості.

Окрім цього позивач зазначає, що російська мова, якою складено контракт, визнається та використовується у практичній діяльності світовою спільною як мова міжнародного спілкування, а тому зазначена відповідачем в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості підстава щодо невідповідності контракту вимогам ст.254 МК України не стосується митної вартості товарів і не може слугувати підставою для прийняття оскаржуваних рішень. Також позивач вказує на те, що відповідно до п.5.2 контракту оплата можлива за фактично поставлений товар, а тому, в даному випадку, відсутність доказів оплати на момент митного оформлення товару не є підставою для витребування додаткових документів та коригування митної вартості. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 28.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 12.04.2019 у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено повністю.

Ухвалою судді від 20.05.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду справи по суті.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом від 11.09.15 № 689, у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом. Вказує, що посадові особи Львівської митниці ДФС при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України. Окрім цього, відповідач вказує на те, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларантові, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунок митної вартості, в тому числі правильно обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість митний орган має довести обґрунтованість сумнівів.

Позивач подав до суду відповідь на відзив та додаткові пояснення, в яких зазначає, що в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості не визначено конкретно, яких саме документів, визначених положеннями ч.2 ст.53 МК України, він не надав. Позивач вважає, що неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Окрім цього, позивач на підтвердження задекларованої вартості товару додатково в межах судового розгляду надав висновок експертного товарознавчого дослідження від 21.02.2019 №19/1/053, складений відповідно до контракту №1-SSHMP від 30.01.2019, яким підтверджено задекларовану митну вартість товарів за основним методом. Позивач також вказує на те, що доводи відповідача про обов`язок позивача в ході судового розгляду доводити митну вартість товарів, що імпортувалися не відповідають дійсності, оскільки ПОГ «Супер-Стиль» надано всі документи, передбачені ст.53 МК України, тобто вжито всіх можливих заходів щодо підтвердження митної вартості товарів. Окрім цього, позивач вважає, що посилання відповідача на розбіжності, які нібито свідчать про те, що позивач сплатив постачальнику більшу суму ніж зазначив органу доходів і зборів не заслуговують на увагу, оскільки виходять за межі позовних вимог і не могли бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень, оскільки на момент здійснення митного оформлення платіжні доручення декларантом не надавалися.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд у задоволені позову відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Між ПОГ «Супер-Стиль» та «НМР Group» (Рига, Латвія) укладено контракт №1-SSHMP від 30.01.2019.

Відповідно до п.1.1. вказаного контракту продавець продає, а покупець купляє одяг, взуття, речі, що були у використанні (секонд хенд). Кількість і асортимент товару вказуються в інвойсах.

ПОГ «Супер-Стиль» на виконання вимог Митного кодексу України та з метою митного оформлення придбаного товару за вказаним контрактом подав до Львівської митниці ДФС наступні митні декларації: ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/116142, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/116318, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/116328, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/116098, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/115883, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/114829, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/114655, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/114850.

До митних декларацій позивач додав документи на підтвердження митної вартості товарів, а саме: сертифікат якості, рахунки-фактури (інвойси), автотранспорті накладні, декларації походження товару, зовнішньоекономічний договір №1-SSHMP, заяву про включення товарів до зеленого переліку відходів, сертифікат дезінфекції, копії митних декларацій країни відправлення.

Під час митного оформлення декларантом заявлено митну вартість згідно з п. 1 ч. 1 ст. 57 МК України) за основним методом (ціна договору) по ціні 1,2 USD.

Не погоджуючись із заявленою митною вартістю у поданих позивачем митних деклараціях Львівська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості UA №20900/2019/200289/2 від 27.02.2019; UA №209000/2019/200280/2 від 26.02.2019; UA №209000/2019/200282/2 від 26.02.2019; UA №209000/2019/200277/2 від 26.02.2019; UA №20900/2019/200272/2 від 25.02.2019; UA №209000/2019/200261/2 від 25.02.2019; UA №209000/2019/200247/2 від 21.02.2019; UA №209000/2019/200246/2 від 21.02.2019; UA №209000/2019/200248/2 від 21.02.2019 за резервним методом по ціні 1,4401 USD. Джерелом інформації для визначення митної вартості слугувала митна декларація UA205010/2019/001690 від 08.02.2019.

Підставою для коригування митної вартості було неподання позивачем платіжних банківських документів про оплату товару, який імпортується, а також невідповідність зовнішньоекономічного контракту вимогам ст. 254 МК України.

Також Львівською митницею ДФС було прийнято картки відмови в прийнятті митних декларацій.

Декларант звернувся до митниці у порядку ч. 7 ст. 55 МК України про випуск товарів у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х МК України.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується з оскаржуваними рішеннями Львівської митниці ДФС, оскільки такі не відповідають положенням МК України.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний Кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений в ч. 2 ст. 53 МК України. Такими документами є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують Митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Отже, відсутність в рішеннях про коригування митної вартості товарів посилання на належні та допустимі докази того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України у постанові Пленуму від 13.03.2017 №2 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Суд встановив, що при поданні до митного оформлення декларацій ПОГ «Супер-Стиль» додавались наступні документи: сертифікат якості, рахунки-фактури (інвойси), автотранспорті накладні, декларації походження товару, зовнішньоекономічний договір №1-SSHMP, заява про включення товарів до зеленого переліку відходів, сертифікат дезінфекції, копії митних декларацій країни відправлення. На момент митного оформлення ввезеного на митну територію України позивачем товару оплата за нього проведена не була, платіжні доручення про оплату товару митниці не подавались.

В оскаржуваних рішеннях відповідач, як на підставу для витребування додаткових документів, вказує, зокрема, на те, що у фактурах відсутні відомості щодо термінів оплати товару, а тому є необхідність витребувати докази оплати за такий товар. З цього приводу суд зазначає, що згідно з п.5.2 контракту №1-SSHMP від 30.01.2019 оплата за товар повинна відбуватись переказом грошових коштів на рахунок продавця на умовах передоплати або за фактично доставлений товар.

За положеннями ст. 53 МК України банківські платіжні документи можуть підтверджувати митну вартість товарів лише в тому випадку, якщо на момент митного оформлення товару декларантом оплачено рахунок за такий товар. При цьому, відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо термінів оплати, не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості. Дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару.

Тобто, строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №803/46/16.

Щодо тверджень відповідача про невідповідність поданого позивачем контракту №1-SSHMP від 30.01.2019 вимогам ст. 254 МК України, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Долучений позивачем під час митного оформлення товару контракт №1-SSHMP від 30.01.2019 складений російською мовою.

Відповідно до ст.111 Статуту Організації Об`єднаних Націй російська мова визначається та використовується у практичній діяльності світовою спільнотою та є іноземною мовою міжнародного спілкування.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що у позивача не було обов`язку подавати митному органу вказаний контракт з перекладом українською мовою. Окрім цього, вказана невідповідність жодним чином не стосується митної вартості товарів та не могла слугувати підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

Щодо визначення відповідачем митної вартості задекларованих позивачем товарів за резервним методом суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 ст.54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до ч. 2 цієї статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно з ч.8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не повязані між собою особи або хоч і повязані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до 4-5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

За приписами ч. 1, 2, 4 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч.2 ст.53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4 та статті 58 МК України .

Судом також встановлено, що джерелом для прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості слугувала декларація UA 205010/2019/001690 від 08.02.2019.

Відповідно до графи 43 вказаної декларації, декларантом «Укрінеравтосервіс» при здійсненні вказаного митного оформлення обрано 6 резервний метод визначення митної вартості.

Суд вважає, що оскільки у зазначеному випадку митна вартість визначена самим декларантом за іншим методом визначення митної вартості, така декларація не може братись до уваги при розрахунку митної вартості у випадку прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості та не може вважатись інформативною у випадку із визначенням митної вартості імпортованих товарів позивачем.

Оцінюючи оскаржувані рішення у сукупності з іншими обставинами справи, суд приходить переконання, що загальні посилання на норми МК України, зроблені без конкретизації підстав щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, не можуть вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятих суб`єктом владних повноважень рішень.

Щодо тверджень відповідача у відзиві на позовну заяву, що згідно з поданими до митного оформлення інвойсами загальна вартість поставленого товару складає 197229,90 доларів США, а згідно з платіжними дорученнями долученими позивачем до матеріалів справи було перераховано 2900002,57 доларів США, суд зазначає наступне.

Згідно з п.4 ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів є, зокрема, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено.

Як було вже встановлено судом, на момент здійснення митного оформлення товарів, рахунок сплачено не було і відповідні платіжні документи не надавалися.

Таким чином, доводи відповідача в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки такі виходять за межі судового розгляду та не могли бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

Враховуючи наведене, суд вважає, що під час розгляду справи, відповідачем не спростовано та не надано належних доказів неможливості застосування для визначення митної вартості товару основного методу, а також не обґрунтовано застосування до визначення митної вартості товару резервного методу.

В той же час, позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене суд вважає, що оскаржувані рішення відповідача прийняті не у спосіб, що визначений Конституцією України та законами України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 4 182,87 грн. сплачений згідно з квитанцією №76 від 21.03.2019.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250 підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості UA №20900/2019/200289/2 від 27.02.2019, №209000/2019/200280/2 від 26.02.2019, №209000/2019/200282/2 від 26.02.2019, №209000/2019/200277/2 від 26.02.2019, №20900/2019/200272/2 від 25.02.2019, №209000/2019/200261/2 від 25.02.2019, №209000/2019/200247/2 від 21.02.2019, №209000/2019/200246/2 від 21.02.2019, №209000/2019/200248/2 від 21.02.2019.

Стягнути з Львівської митниці Державної фіскальної служби (місцезнаходження: вул.Тадеуша Костюшка, 1, м.Львів, Львівська область, 79000, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Підприємства об`єднання громадян «Супер-Стиль» (місцезнаходження: м.Київ, проспект Маяковського, буд.47А, офіс 10, 02222, ) судовий збір в сумі 4 182 (чотири тисячі сто вісімдесят дві) грн. 87 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 21.06.2019.

Суддя Р.І. Кузан