Справа № 826/11064/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 червня 2019 року № 826/11064/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16)
про зобов`язання вчинити дії ,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі по тексту - відповідач), в якому просить суд: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» з 01 березня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що вимогами чинного законодавства не передбачено можливість відмови у задоволенні заяви щодо переведення на пенсію, яку особа отримувала раніше. При цьому, представник позивача звернув увагу, що позивач виконала умови для такого переведення, зокрема, звернулась із відповідною заявою до органу Пенсійного фонду України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що при перерахунку пенсії позивача відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії ОСОБА_1 збільшився, у зв`язку з чим Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві переведено позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Додатково представник відповідача повідомив, що перерахунок пенсії здійснено на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII.

Крім того, представник Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві стверджував, що розмір пенсії ОСОБА_1 , призначеної за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» ставила 5 601,74 грн., а розмір пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 7 907,89 грн., відтак переводити позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» є недоцільним.

Також, на думку представника відповідача, у органу Пенсійного фонду України обов`язок прийняти рішення щодо перерахунку пенсії виникає за наслідками розгляду заяви особи, яка складена у формі, встановленій Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1. Однак, оскільки позивачем було подано заяву про переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», яка не відповідає формі, встановленій вказаним Порядком №22-1, а укладена в довільній формі, у відповідача обов`язок прийняти рішення щодо переведення чи відмови у переведенні пенсії не виник. При цьому, заява позивача була розглянута як звернення на підставі Закону України «Про звернення громадян».

На переконання представника відповідача, права та законні інтереси позивача відповідачем не порушені, адже Головним управлінням Пенсійного фонду України не приймалось рішення про відмову у переведенні пенсії.

Представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідачем не враховано вимоги абзацу 2 статті 4-7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

Наявними матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 до 01 жовтня 2017 року перебувала на обліку в Правобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримувала пенсію відповідно до вимог Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

В подальшому з 01 жовтня 2017 року ОСОБА_1 Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві перевело на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується наявним в матеріалах справи розпорядженням №842502 від 21 лютого 2018 року.

У зв`язку з наведеним, 01 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києва із заявою, у якій, зокрема, просила:

- повідомити на адресу для листування згідно якого Закону України їй нарахована пенсія станом на дату звернення;

- перевести її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

За результатами звернення позивача Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 23 березня 2018 року №805/02Б-571 повідомило ОСОБА_1 , що перерахунок її пенсії проведено відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки 3 764,40 грн. та страхового стажу один рік якого дорівнює 1%.

Також, у відповіді на заяву позивача останній повідомили, що розпорядженням Управління здійснено перерахунок пенсії згідно заяви від 18 грудня 2017 року та дораховано стаж.

У вказаному листі від 23 березня 2018 року №805/02Б-571 додатково звернуто увагу позивача, що розмір пенсії, призначеної за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» ставила 5 601,74 грн., а розмір пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 7 907,89 грн., відтак переводити позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» є недоцільним. Рекомендовано для вирішення питання щодо переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-дослідну діяльність» звернутись до Управління.

Незгода позивача із відмовою відповідача у переведенні її на пенсію, призначену раніше відповідно до Закону України «Про наукову і науково-дослідну діяльність» зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), відповідно до пункту 27 якого розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктами 4-3 та 4-7.

Так, пункт 4-7 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлює, що особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Згідно з пунктом 4-3 розділу XV вказаного Закону пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 01 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Враховуючи викладене, з 01 жовтня 2017 року особи, пенсії яким призначені відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», автоматично переводяться на пенсію на умовах, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за матеріалами пенсійних справ, якщо розрахований за нормами цього Закону розмір пенсії буде більший.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Абзацом 2 пункту 4-7 розділу XV Закону №1058-IV передбачено, що особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява».

Аналіз наведеного свідчить, що виключно особі, пенсію якої переведено на пенсію на умовах Закону №1058-IV, надано право вибору щодо переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення і таке право не може бути обмежене, зокрема, відповідачем.

Так, матеріали справи містять докази звернення позивача 01 березня 2018 року до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, правонаступником якого є відповідач, із заявою про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме абзац 2 пункту 4-7 розділу XV Закону №1058-IV, який є спеціальною нормою, що врегульовує ситуацію, яка виникла між відповідачем та позивачем.

Стосовно доводів представника відповідача про те, що позивач звернулась із заявою про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» не за встановленою формою, суд звертає увагу, що вимогами абзацу 2 пункту 4-7 розділу XV Закону №1058-IV не встановлено обмежень щодо формату та форми реалізації права на звернення до органу Пенсійного фонду України з метою переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

В частині доводів представника відповідача, що звернення позивача не розглядалось по суті, а розглянуто в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», суд зважає на вимоги частини 3 статті 7 даного Закону.

Так, у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Водночас, зі змісту відповіді, наданої позивачу листом від 23 березня 2018 року №805/02Б-571 вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено про те, що розмір пенсії, призначеної за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» ставила 5 601,74 грн., а розмір пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 7 907,89 грн., відтак переводити її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» є недоцільним. Тобто, звернення позивача щодо переведення її на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» розглядалось відповідачем по суті, однак підстав для його задоволення відповідачем не знайдено, як і не вказано існування обставин, які унеможливлюють таке переведення.

При цьому, нормами чинного законодавства не передбачені випадки, за яких переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» не вбачається можливим.

Суд також звертає увагу, що відповідь від 23 березня 2018 року №805/02Б-571 не містить посилань на неналежність форми звернення позивача про переведення пенсії відповідно до вимог Закону №1058-IV.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень останній не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зважаючи на наведене у сукупності, доводи представника відповідача, викладені у відзиві на адміністративний позов, не знайшли свого підтвердження.

В той же час, у відповіді на звернення позивача про переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», право на яке надане абзацом 2 пункту 4-7 розділу XV Закону №1058-IV, не міститься обґрунтованих та законних підстав щодо неможливості такого переведення.

Вимогами статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а статтею 8 Конституції України закріплено що в Україні визнається і діє принцип верховенство права.

Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

У судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази «передбачено законом», є наступні:

- будь-яка норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію;

- фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав;

- закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади.

Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає що позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» з 01 березня 2018 року підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив правомірність наслідків розгляду звернення позивача від 01 березня 2018 року.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав задоволення адміністративного позову.

Частиною 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення сторонами судових витрат, підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок, 16, ) перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» з 01 березня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук