Справа № 1340/5290/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4544/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Зла А.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого за дорученням від імені та в інтересах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019р. в адміністративній справі за позовом представника ОСОБА_1 , діючого за дорученням від імені та в інтересах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , до Головного управління Держпраці у Львівській обл. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (суддя суду І інстанції: Гулик А.Г., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16 год. 03 хв. 11.02.2019р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 18.02.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

06.11.2018р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) представник ОСОБА_1 , діючий за дорученням від імені та в інтересах позивача Фізичної особи-підприємця /ФОП/ ОСОБА_2 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача Головного управління /ГУ/ Держпраці у Львівській обл. № ЛВ279/893/АВ/ФС від 04.05.2018р. про накладення штрафу в розмірі 74460 грн. уповноваженими посадовими особами; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір (а.с.4-7, 11).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.76-84).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив представник ОСОБА_1 , діючий за дорученням від імені та в інтересах позивача ФОП ОСОБА_2 , який у поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у цілому призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.139-146).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на розглядувані правовідносини поширюються приписи Закону України «Про основні засади нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Перевірка позивача є незаконною, оскільки така проведена без наявності визначених цим Законом підстав (норми останнього не передбачають такої підстави як наказ ГУ Держпраці у Львівській обл.). Також вказаному Закону суперечить Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. постановою КМ України № 295 від 26.04.2017р., а тому його положення не можуть застосовуватися в цьому випадку.

Водночас, за обревізований період не було перевищення величини індексу споживчих цін у порогу 103 %, через що відповідачем невірно застосований Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р. Працівники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були прийняті на роботу в травні та червні 2017 року, через що розрахунки індексації за лютий-квітень 2017 року їх не стосуються.

Окрім цього, відповідачем не було своєчасно повідомлено позивача про розгляд справи відповідачем, чим не дотримано приписів п.п.6, 7 Порядку про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затв. постановою КМ України № 509 від 17.07.2013р.

Судом першої інстанції допущені системні порушення вимог законодавства, що вказує на незаконність винесеного судового рішення.

Відповідачем ГУ Держпраці у Львівській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення, яке також відповідає усталеній практиці суду касаційної інстанції по наведеній категорії справ (а.с.118-121).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу ГУ Держпраці у Львівській обл. № 0679-П від 10.04.2018р. та направлення № 0624 від 10.04.2018р. головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Львівській обл. упродовж 11.04.2018р.-12.04.2018р. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2 на предмет додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин із найманими працівниками, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, праці неповнолітніх, гарантій для працівників під час виконання державних громадських обов`язків (а.с.18, 70).

Вказаним заходом виявлено порушення позивачем, зокрема, ч.6 ст.95 КЗпП України, ст.33 Закону України «Про оплату праці».

За результатами проведення інспекційного відвідування складено Акт № ЛВ280/461/АВ від 11.04.2018р., на підставі якого видано припис про усунення виявлених порушень № ЛВ280/461АВ-П від (а.с.1926).

На виконання вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затв. постановою КМ України № 509 від 17.07.2013р. відповідач прийняв 20.04.2018р. рішення № ЛВ/280/461/АВ/МГ/ІП щодо розгляду справи про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_2 (а.с.43).

26.04.2018р. відповідач листом № 116/2/11-37 направив на адресу позивача виклик на розгляд справи про накладення штрафу, що відбувся 04.05.2018р. о 11 год. 00 хв. в приміщенні ГУ Держпраці у Львівській обл. (а.с.44-45).

За результатами розгляду матеріалів перевірки додержання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування ФОП ОСОБА_2 відповідач прийняв постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ 280/461/АВ/ФС від 04.05.2018р., згідно якої на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України за порушення позивачем вимог ч.6 ст.95 КЗпП України та ст.33 Закону України «Про оплату праці» вирішив накласти на позивача штраф в розмірі 74460 грн. (а.с.10).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що на розглядувані правовідносини не поширюються приписи Закону України «Про основні засади нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»; інспекційне відвідування позивача проведено із дотриманням вимог чинного законодавства. Під час проведення перевірки встановлений факт непроведення індексації при наявності такого визначеного законом обов`язку роботодавця.

Також відповідачем був дотриманий строк повідомлення суб`єкта господарювання про розгляд справи, передбачений п.6 Порядку про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затв. постановою КМ України № 509 від 17.07.2013р.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

В частині правомірності проведеного відповідачем позапланового заходу державного контролю (інспекційне відвідування) стану дотримання вимог законодавства про працю у ФОП ОСОБА_2 колегія суддів виходить з наступного.

Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені КЗпП України та іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затв. постановою КМ України № 96 від 11.02.2015р., Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з п.4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затв. наказом Міністерства соціальної політики України № 340 від 27.03.2015р., Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.5); накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці (п.49).

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. постановою КМ України № 295 від 26.04.2017р. «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно з п.5 цього Порядку інспекційні відвідування проводяться, зокрема, 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; ін.

Відповідно до п.11 вказаного Порядку інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування (п.п.19 і 20 зазначеного Порядку).

Окрім цього, проведення відповідачем перевірок дотримання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування спрямоване на виконання міжнародно-правових зобов`язань України в частині забезпечення системи інспекції праці.

Так, Законом України № 1985-VІ від 08.09.2004р. ратифіковано Конвенцію міжнародної організації праці № 81 (1947 року) про інспекцію праці у промисловості й торгівлі. Конвенція є основоположним документом, що визначає загальні засади та основні завдання проведення перевірок дотримання законодавства про працю. Положення Конвенції підлягають застосуванню у порядку передбаченому ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», відповідно до якої чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Пункт с) ч.1 статті 15 Конвенції передбачає, що слід вважати абсолютно конфіденційним джерело будь-якої скарги, доведеної до їхнього відома, на недоліки або порушення правових норм і утримуватися від повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що інспекційне відвідування було проведене у зв`язку з отриманням такої скарги.

Згідно ст.16 наведеної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на яку покликається апелянт, підставами для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Разом з тим, наведена норма не поширює свою дію на перевірки щодо дотримання вимог законодавства про працю та зайнятість населення.

Зокрема, згідно із ч.ч.4, 5 ст.2 цього Закону заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм, колегія суддів приходить до висновку про те, що всі інші норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не поширюються на відносини, які виникають під час здійснення заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

В частині дотримання відповідачем процедурних норм під час проведення інспекційного відвідування та розгляду справи колегія суддів виходить з наступного.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений постановою КМ України № 509 від 17.07.2013р. (із змінами, внесеними згідно з постановою КМ України № 55 від 03.02.2016р.).

Відповідно до абз.2 п.2 цього Порядку штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Штрафи мають право накладати начальники територіальних органів Держпраці та їх заступники.

Відповідно до п.п.6, 7 згаданого Порядку про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено.

Під час судового розгляду з`ясовано, що за результатами проведення інспекційного відвідування відповідачем складено Акт № ЛB280/461/AB від 11.04.2018р., який підписаний позивачем. Один примірник Акту отриманий позивачем 11.04.2018р., що підтверджується наявним підписом останнього у акті (а.с.19-26).

Інспекційне відвідування проводилося на підставі наказу ГУ Держпраці у Львівській обл. № 0679-П від 10.04.2018р., що відповідає приписам пп.3 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. постановою КМ України № 295 від 26.04.2017р. «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Окрім цього, 26.04.2018р. відповідач склав виклик на розгляд справи про накладення штрафу, що був призначений на 11 год. 00 хв. 04.05.2018р. в приміщенні ГУ Держпраці у Львівській обл. Вказаний виклик надісланий 27.04.2018р. позивачу згідно з супровідним листом № 116/2/11-37 від 26.04.2018 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, що підтверджується квитанцією ПАТ «Укрпошта» № 3167 від 27.04.2018р. (а.с.44-45).

Таким чином, повідомлення про розгляд справи надіслано більш ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно пояснень представника позивача такий виклик отриманий позивачем лише о 20 год. 00 хв. 03.05.2018р., що завадило йому прийняти участь в розгляді справи.

Разом з тим, пункт 6 вказаного Порядку передбачає альтернативні варіанти повідомлення суб`єкта господарювання про розгляд справи, а саме: не пізніше, ніж за 5 днів до розгляду справи рекомендованим листом; телеграмою; телефаксом; телефонограмою; шляхом особистого вручення.

При цьому, право вибору конкретного способу повідомлення залишається за уповноваженими посадовими особами.

Із буквального тлумачення вказаної норми слідує, що нею встановлено обов`язок суб`єкта владних повноважень вжити відповідну дію (надіслати рекомендований лист) до спливу певного строку (не пізніше ніж за п`ять днів).

Відтак, п.6 наведеного Порядку встановлює вимоги до способів та строків вжиття відповідних заходів, спрямованих на інформування суб`єктів господарювання про розгляд справи, а не визначає за скільки конкретно днів до дати розгляду суб`єкт господарювання повинен знати про нього.

Таким чином, обов`язок відповідача повідомити суб`єкта господарювання про розгляд справи обмежується лише надісланням виклику на розгляд справи.

Фактичні обставини одержання надісланого виклику знаходяться за межами компетенції відповідача та не можуть впливати на розгляд справи про накладення штрафу, оскільки відносини між оператором поштового зв`язку та адресатом знаходяться поза контролем відповідача та не залежать від нього.

Враховуючи наведене, відповідач вжив усіх заходів, спрямованих на забезпечення особистої участі ФОП ОСОБА_2 в розгляді справи про накладення штрафу.

Стосовно виявлених порушень законодавства про працю та зайнятість населення, які були допущені позивачем ФОП ОСОБА_5 , колегія суддів враховує таке.

Згідно абз.3 ст.1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні гарантії - це встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст.95 КЗпП України та ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що індексації підлягає, серед іншого, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.3-1 Закону України «Про оплату праці» при обчисленні розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру не враховуються доплати за роботу в несприятливих умовах праці та підвищеного ризику для здоров`я, за роботу в нічний та надурочний час, роз`їзний характер робіт, премії до святкових і ювілейних дат.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що до розміру мінімальної заробітної плати повинні враховуватись всі інші складові заробітної плати, які не перелічені в ч.2 ст.3-1 вказаного Закону, у тому числі і сума індексації.

Відтак, індексація грошових доходів населення є невід`ємною частиною мінімальної заробітної плати, яка, у свою чергу, є державною мінімальною та державною соціальною гарантією, що відповідає приписам ст.95 КЗпП України та ст.3 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст.33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Пунктом 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., встановлено загальні правила обчислення суми індексації грошових доходів громадян, яких ФОП ОСОБА_2 не дотрималась при нарахуванні та виплаті заробітної плати.

Відповідно до п.10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Під час вивчення інспектором праці книги нарахування заробітної плати встановлено, що у позивача нарахування заробітної працівникам, які працювали на посаді «продавець» впродовж 2017 року здійснювалось у розмірі 3200 грн, тобто, посадові оклади були незмінними, а відтак починаючи з червня 2017 року, підлягали індексації, яку слід було нараховувати щомісячно, відповідно до приросту індексу споживчих цін (а.с.29-39). Однак, позивачем не забезпечено проведення та виплату індексації заробітної плати продавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Так, відповідно до абз.2, 3 п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Пунктом 1 додатку 1 до вказаного Порядку передбачено, що Індекс споживчих цін для визначення порогу індексації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України № 491-IV від 06.02.2003р.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

У розглядуваному випадку величина індексу споживчих цін перевищила поріг 103 % у квітні 2017 року (добуток індексів за лютий-квітень 2017 склав 103,7 %).

Індекс за квітень було опубліковано до 10.05.2017р.

Вказане свідчить про те, що позивач був зобов`язаний проводити та виплачувати індексацію заробітної плати працівникам починаючи, з червня 2017 року.

Твердження позивача про те, що вказані вимоги не стосуються продавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки вказані працівники прийняті на роботу лише в травні та червні 2017 року, є необґрунтованими та суперечать положенням п.10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р.,

Як зазначалось, підвищення посадових окладів працівників, які перебували на посаді впродовж 2017 року не здійснювалось, а заробітна плата виплачувалась в розмірі 3200 грн. Згідно укладених трудових договорів із працівниками, заробітна плата встановлена у розмірі мінімальної заробітної плати з урахуванням змін законодавства.

Відповідно до Закону України № 1801- VIII від 21.12.2016р. «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2017р. встановлена в розмірі 3200 грн.

Таким чином, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації мало проводитися з лютого 2017 року.

Зазначені обставини підтверджують факт вчинення позивачем порушення законодавства про працю.

Окрім цього, на момент підписання Акту інспекційного відвідування позивач повністю погодився із викладеною у ньому інформацією, в тому числі щодо виявленого порушення ч.6 ст.95 КЗпП України в частині невиплати та ненарахування індексації заробітної плати працівникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Також у подальшому позивач самостійно усунув вказане порушення, про що зазначив у своєму листі № 1 від 23.04.2018р. (а.с.40). При цьому, позивачем надані копії нарахування індексації (книга нарахування зарплати), відомості на виплату індексації (відомість на виплату індексації за липень 2017 року - березень 2018 року, квитанції про сплату податків, згідно яких індексації заробітної плати працівникам була виплачена 20.04.2018р. (а.с.41, 42).

Водночас, відповідно до п.29 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. постановою КМ України № 295 від 26.04.2017р., заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Зазначені у постанові № ЛВ280/461/АВ/ФС2 від 04.05.2018р. порушення позивачем вимог ч.6 ст.95 КЗпП України, ст.33 Закону України «Про оплату праці» свідчать про непроведення індексації заробітної плати, яка є складовою заробітної плати.

Враховуючи наведене, факт усунення зазначених порушень не є підставою для незастосування заходів щодо притягнення позивача до відповідальності.

Таким чином, відповідачем правомірно прийнято оскаржувану постанову № ЛВ280/461/АВ/ФС2 від 04.05.2018р., застосувавши при цьому приписи абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України, згідно з якими, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постановах Касаційного адміністративного суду від 28.02.2018р. у справі № 818/584/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, згідно яких доводи позивача відхилені.

Таким чином, враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими відповідач обґрунтував наявність порушень позивачем законодавства про працю, а відтак покладених в основу оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарги належить покласти на апелянта ФОП ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого за дорученням від імені та в інтересах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019р. в адміністративній справі № 1340/5290/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Фізичну особу-підприємця Зозулю Ганну Федорівну.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 19.06.2019р.