Справа № 480/308/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: М.М. Шаповал
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 р. Справа № 480/308/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2019, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 28.02.19 по справі № 480/308/19

за позовом ОСОБА_1

до Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області

про визнання недостовірною інформації,визнання роботи виконкому незадовільною та скасування рішення в частині,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області (далі - відповідач, Будильська сільська рада), в якому просив визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності інформацію, яка викладена в поданні секретаря сільської ради на виконком 25.07.2018 "Про роботу виконкому Будильської сільської ради із зверненнями громадян", а саме: про те, що"... ведеться відповідна робота по вивченню та усуненню причин, що породжують скарги. Питання щодо звернень громадян знаходиться на контролі виконкому"; визнати незадовільною роботу виконкому Будильської сільської ради за 1 півріччя 2018 року та скасувати частину 2 рішення виконкому від 25.07.2018 № 69 в частині визнання його роботи із заявами та зверненнями громадян задовільною.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив про необхідність скасування прийнятого виконкомом Будильської сільської ради рішення від 25.07.2018 № 69, яким визнано роботу виконкому сільради зі зверненнями громадян задовільною та доручив сільському голові Шкурку В.О. і надалі забезпечувати вимоги законодавства щодо розгляду звернень громадян, оскільки зазначені вислови є голослівними та необгрунтованими, спірне рішення не могло бути прийняте за відсутності доказів проведеної роботи, її аналізу чи будь-яких інших дій по даному питанню. Таким чином, вважає, що посадові особи сільради не виконали свої обов`язки та порушили вимоги законодавства. Враховуючи те, що протягом 2015-2018 років виконком, у тому числі сільський голова та секретар, які вчинили і продовжують вчиняти чисельні порушення прав громадян, Конституції України, Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закону України "Про місцеве самоврядування", ст. 60 Закону України "Про запобігання корупції", не виконують свої посадові обов`язки, порушують присягу, що підтверджено 22 рішеннями судів, а також те, що сільський голова не з`ясував та не усунув проблеми, що породжують чисельні скарги та судові рішення не на користь сільської ради, то є всі підстави вважати дії (бездіяльність) виконкому сільської ради за 1 півріччя 2018 року незадовільними, а тому рішення виконкому від 25.07.2018 № 69 підлягає скасуванню.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 призначено до розгляду клопотання про звільнення від сплати судового збору в порядку письмового провадження та ухвалою суду від 08.05.2019 задоволено вищезазначене клопотання та звільнено позивача від сплати судового збору у даній справі.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2019 відкрито провадження по справі № 480/308/19

20 травня 2019 року на адресу суду від відповідача по справі надійшов відзив, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019 закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

Позивачем на адресу суду було направлено відповідь на відзив від 02.06.2019, в якому зазначив про те, що оскаржуване рішення порушує права позивача на інформацію згідно ст. 40 Конституції України, Закону України на звернення громадян», Закону України «Про доступ до публічної інформації» та не може не стосуватися позивача як заявника, права якого були порушені у звітний період відповідача.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Виконавчий комітет Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області прийняв рішення від 25.07.2018 № 69 "Про роботу виконкому з заявами і зверненнями громадян", яке підписане в.о. сільського голови О.В. Сюсюрченко, та відповідно до якого вирішив:

1. Інформацію секретаря виконкому сільської ради Сюсюрченко О.В. "Про роботу із зверненнями громадян" прийняти до відома.

2. Роботу виконавчого комітету сільської ради з заявами і зверненнями громадян визнати задовільною.

3. Доручити сільському голові Шкурку В.О. і надалі забезпечувати вимоги законодавства щодо розгляду звернень громадян, здійснювати контроль за станом цієї роботи на підприємства, організаціях, установах незалежно від форм власності.

Позивач не погодився зі змістом вказаного рішення та звернувся з позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням положень ст. 5 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання незадовільною роботи виконкому Будильської сільської ради за 1 півріччя 2018 року та скасування частини 2 рішення виконкому від 25.07.2018 № 69 в частині визнання його роботи із заявами та зверненнями громадян задовільною, оскільки діяльність органу місцевого самоврядування носить конкретно юридичний характер та обраний позивачем спосіб захисту не спрямований на відновлення прав та інтересів.

Щодо підстав звернення ОСОБА_1 до суду з позовними вимогами колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист встановленим цією нормою шляхом.

За статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, для цілей реалізації завдання адміністративного судочинства з захисту порушених права та інтересів осіб рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, приписами Кодексу адміністративного судочинства на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Разом з цим, КАС України покладає на позивача обов`язок обґрунтування своїх вимог, щодо порушення його прав рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача, якими порушено його права та інтереси, з наданням доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення таких прав, свобод чи інтересів.

Виходячи із системного аналізу наведених норм КАС України, особа, яка звертається до адміністративного суду з позовом має довести наявність порушення оскаржуваним рішенням суб`єкту владних повноважень її прав та інтересів у сфері публічно-правових відносин, які потребують судового захисту.

Колегія суддів зазначає, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичні негативні правові наслідки протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї, у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю.

Відповідно до приписів частини першої статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року, будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Тобто, оспорювані позивачем дії або бездіяльність відповідача повинні мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Згідно ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на зазначені вище правові норми, захисту та поновленню адміністративним судом підлягають саме порушені права осіб рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, при цьому, суд повинен об`єктивно встановити наявність негативних правових наслідків для позивача у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних прав та обов`язків, які виникли у зв`язку з такими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення оскаржуваними рішенням та поданням секретаря прав позивача як заявника у звітному періоді відповідача колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки оскаржуваними рішенням та поданням не вирішено питань, які створюють, змінюють або припиняють права або обов`язки позивача, відтак останні не мають ознак регуляторного характеру. Тобто не створюють для позивача будь-яких правових наслідків, а тому колегія суддів вважає необґрунтованим стверджувальне позивачем порушення його законних прав та інтересів. Жодних доказів про існуючі порушення прав позивача оскаржуваними рішенням та поданням, позовна заява та доводи апеляційної скарги не містять.

Інші доводи і заперечення на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року по справі № 480/308/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін