Справа № 400/1295/19
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 р. № 400/1295/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (надалі відповідач, ДОАС) про зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 20.04.2019 року він звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з запитом про надання доступу до публічної інформації, а саме просив надати копії укладених протягом 2018 року договорів купівлі продажу житла, що були профінансовані за рахунок бюджетних коштів. 24.04.2019 року відповідач надав відповідь на вказаний запит позивача разом з двома договорами купівлі продажу житла, в яких було затерто прізвище, ім`я по батькові продавців квартир та адреси придбаних квартир. Позивач не погоджується з вказаними діями відповідача, оскільки не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетних коштів, що і стало підставою для звернення позивача з вказаним позовом до суду.

Ухвалою від 06.05.2019 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/1295/19 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити. В обгрунтування відзиву вказав, що 20 квітня 2019 року до нього звернувся ОСОБА_1 із запитом на отримання публічної інформації, а саме: надати скановані копії усіх договорів про придбання судом двох квартир у 2018 році. На вказаний запит 24.04.2019 року відповідач надав відповідь, додавши до неї відскановані копії двох договорів купівлі-продажу житла від 26.12.2018 року, однак персональні дані щодо продавців та адреси розташування квартир не оприлюднив. 25 квітня 2019 року від ОСОБА_1 надійшов електронний лист, в якому зазначено про надання неповної інформації ДОАС, а саме: відсутні прізвище, ім`я та по-батькові продавців та адреси розташування житла. На вказаний лист 02 травня 2019 року ДОАС надано відповідь із доданими договорами купівлі- продажу житла оприлюднивши дані (прізвище, ім`я та по-батькові) продавців нерухомості. Стосовно ненадання інформації щодо адрес розташування квартир відповідач зазначив, шо відповідно до ч. 2 с. 14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року № 2297 поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Крім того, ДОАС вказав, що не підлягає обмеженню в наданні за запитами про публічну інформацію інформація про прізвища, ім`я, по батькові фізичних осіб, умови отримання від органів державної влади і органів місцевого самоврядування у користування або у власність державного або комунального майна земельних ділянок, коштів, копії відповідних правових актів й договорів, які містять вказану інформацію. Якщо у договорі купівлі-продажу, правовому акті органу влади міститься інша інформація, яка має ознаки конфіденційної, то при наданні копій вказаних документів вона підлягає вилученню у спосіб, який унеможливлює її з`ясування. Отже, при повторному наданні відповіді позивачу дотримався приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації» та надав договори про купівлю-продаж квартир від 26.12.2018 року, визначивши інформацію щодо адрес цих квартир такою, що є з обмеженим доступом, а саме конфіденційною.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило.

20.06.2019 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідно до статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України), суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.04.2019 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з запитом про надання доступу до публічної інформації, а саме просив надати копії укладених протягом 2018 року договорів купівлі продажу житла, що були профінансовані за рахунок відповідача.

24.04.2019 позивачу була надіслана відповідь Дніпропетровського окружного адміністративного суду разом з двома сканованими копіями договорів купівлі - продажу житла від 26.12.2018 року, в яких знищена інформація про продавця та місцезнаходження придбаних відповідачем квартир.

Вважаючи відповідь Дніпропетровського окружного адміністративного суду неповною, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Положеннями статті 9 Закону України "Про інформацію" обумовлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес регулюється Законом України від 13.01.2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (надалі - Закон № 2939).

Відповідно до статті 1 Закону № 2939 публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2939 право на доступ до публічної інформації гарантується зокрема обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з запитом про надання доступу до публічної інформації, а саме просив надати скановані копії двох укладених договорів купівлі продажу житла (квартир), що були профінансовані за рахунок бюджетних коштів, а саме Дніпропетровського окружного адміністративного суду, проте позивачем було отримано 8 сторінок вказаних договорів в сканованому виді, в яких закрита інформація про продавця, а саме прізвище, ім`я, по батькові, також закреслена інформація про місцезнаходження вказаних квартир.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Такі випадки встановлені частиною першою статті 6 цього Закону, згідно з якою публічною інформацією з обмеженим доступом, є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

В мотивування ненадання повної інформації на запит позивача зазначено, що така інформація про прізвище, ім`я по батькові продавців квартир та адреси придбаних квартир є конфіденційною.

Види та порядок обмеження доступу до інформації передбачено статтею 6 Закону України № 2939-VI, в частині п`ятій якої встановлено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Відповідно до статті 12 Закону України № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

За правилами статті 14 Закону України № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

В силу положень статті 16 Закону України № 2939-VI, розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань запитів на інформацію розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію та надання консультацій під час оформлення запиту. Запит, що пройшов реєстрацію у встановленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань запитів на інформацію.

Відповідно до ст. 13 Закону України № 2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією). На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Суд, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм національного законодавства зазначає, що у спірних правовідносинах відповідач - Дніпропетровський окружний адміністративний суд є розпорядником інформації у розумінні Закону України № 2939-VI, та відповідно, зобов`язаний надати запитувану відкриту публічну інформацію, крім випадків, коли доступ до такої інформації обмежений законом.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначено види інформації з обмеженим доступом, до якої належать:1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Належність запитуваної інформації до конфіденційної, таємної або до службової відповідно до ст.7, 8, 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог пунктів 1-3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації.

Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Як встановлено судом, відповідач не надав усю інформацію на запит позивача з огляду на те, що відповідна інформація є конфіденційною та доступ до неї обмежується задля захисту інтересів іншої особи.

Разом з тим, суд не приймає доводи відповідача до уваги, як на підставу для відмови у наданні інформації, з огляду на наступне.

Відмова у доступі до публічної інформації, надана відповідачем не містить: 1) якому з перелічених у п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу; 2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (п.2 ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»); 3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (п.3 ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Не містить відповідь відповідача і обґрунтувань підстав обмеження у доступі позивача до запитуваної інформації враховуючи положення Закону України «Про доступ до публічної інформації».

В свою чергу, згідно положень частини п`ятою статті 6 Закону визначено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Таким чином, суд доходить висновку, що інформація, яка міститься в договорах купівлі продажу квартир, які запитувались позивачем, зокрема прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка отримала бюджетні кошти, а також адреси квартир, які були придбані відповідачем, не може вважатись конфіденційною.

Крім того, як було встановлено в процесі розгляду справи, відповідачем 03.05.3019 року надано другу відповідь із доданими договорами купівлі- продажу житла з даними (прізвище, ім`я та по-батькові) продавців нерухомості без надання інформації щодо адрес розташування квартир.

Таким чином, відповідачем не було надано лище інформацію щодо адрес розташування квартир.

Однак, відповідач у відзиві не зазначає, чому інформація щодо адрес розташування квартир відноситься до конфіденційної, підстав обмеження у доступі позивача до запитуваної інформації, відповідач не зазначає легітимну мету для обмеження цієї інформації, не зазначає в чому полягає потенційна шкода від поширення цієї інформації та в чому полягає потенційне порушення принципу пропорційності.

За таких обставин, суд дійшов дисновку, що відповідачем не було дотримано вимоги частини другої статті 6 Закону № 2939, оскільки запитувана інформація, яка стосується розпорядження бюджетними коштами не може бути обмежена у доступі.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що відсутність у висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою, тому суд доходить висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо не надання повної інформації на запит.

З огляду на те, що вже після звернення позивача до суду, а саме 03.05.3019 року відповідачем надано другу відповідь із доданими договорами купівлі- продажу житла з даними (прізвище, ім`я та по-батькові) продавців нерухомості без надання інформації щодо адрес розташування квартир, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Дніпропетровський окружний адміністративний суд надати ОСОБА_1 скановані копії двох договорів від 26 грудня 2018 року купівлі - продажу з інформацією про адреси придбаних квартир.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пп.2-4 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про: - визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; - визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; - визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи те, що в досліджуваних правовідносинах встановлено, що відповідач на звернення позивача позивача не надав повну інформацію, та приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивача, що ґрунтується на чинному законодавстві України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача на підставі ч.2 ст.9 КАС України та встановити позивачу належний спосіб захисту порушених прав та інтересів шляхом: визнання протиправною бездіяльності Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо ненадання повної публічної інформації за запитом позивача від 20.04.2019 року та зобов`язання Дніпропетровський окружний адміністративний суд надати ОСОБА_1 скановані копії двох договорів купівлі - продажу від 26 грудня 2018 року з інформацією про адреси придбаних квартир.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 77, 78, 159, 162, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (вул. А. Янгеля, 4, м. Дніпро, 49089, ідентифікаційний код 34824364) про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо ненадання повної публічної інформації за запитом позивача від 20.04.2019 року.

Зобов`язати Дніпропетровський окружний адміністративний суд надати ОСОБА_1 скановані копії двох договорів купівлі - продажу від 26 грудня 2018 року з інформацією про адреси придбаних квартир.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 20.06.2019 року.

Суддя Г.В. Лебедєва