Справа № 280/2817/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року 15:45Справа № 280/2817/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Кисіля Р.В., за участі секретаря судового засідання Мащенко Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників:

позивача Якушева С.О.,

відповідача Хіміч Т.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (вул. Героїв 93-ї бригади, буд. 16-а, м. Запоріжжя, 69114) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відповідача Хіміч Тетяни Андріївни від 05.06.2019 про стягнення з позивача виконавчого збору за виконавчим провадженням №56190639 у розмірі 86818,70 грн.;

визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відповідача Хіміч ОСОБА_2 Андріївни від 06.06.2019 про відкриття виконавчого провадження №59286372 щодо виконання постанови №56190639 про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору в сумі 86818,70 грн.

Крім того, позивач просить витребувати у відповідача матеріали виконавчих проваджень №56190639 та №59286372 для огляду; стягнути на користь позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження №56190639 за виконавчим листом, виданим Запорізьким районним судом Запорізької області по цивільній справі №317/4457/16-ц. В межах зазначеного виконавчого провадження, за рахунок реалізації з публічних торгів майна позивача, було частково погашено заборгованість позивача за зазначеним виконавчим листом. Залишок суми заборгованості був погашений позивачем самостійно, поза межами виконавчого провадження. 05.06.2019 від представника стягувача до відповідача надійшла заява про закриття виконавчого провадження у зв`язку із повним погашенням позивачем заборгованості перед стягувачем. На підставі заяви стягувача, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404), 05.06.2019 державним виконавцем була прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження №56190639, в якій вказано про наявність залишку несплаченого виконавчого збору в розмірі 86818,70 грн.

05.06.2019 державним виконавцем прийнята постанова про стягнення з позивача виконавчого збору та 06.06.2019 постанова про відкриття виконавчого провадження №59286372 щодо виконання постанови №56190639 про стягнення з позивача виконавчого збору.

Позивач, посилаючись на норми Закону №1404, зазначає, що сума виконавчого збору повинна визначатися лише виходячи з розміру фактично стягнутої в межах виконавчого провадження суми заборгованості та не повинна визначатися з суми, яка самостійно погашена боржником поза межами виконавчого провадження (тобто щодо суми, яка не була стягнута у виконавчому провадженні). Через що, вважає оскаржувані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою від 13.06.2019 провадження у справі відкрите, судове засідання призначене на 20.06.2019 з викликом (повідомленням) учасників справи.

У судовому засіданні 20.06.2019 оголошувалась перерва до 21.06.2019 для виконання відповідачем вимог ухвали про відкриття провадження у справі щодо надання копій виконавчих проваджень №59286372 та №56190639.

20.06.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що оскаржувані постанови прийняті на підставі та в межах повноважень наданих державному виконавцю Законом №1404.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, із посиланням на обставини викладені у позові, вважають, що оскаржувані постанови прийняті всупереч приписам ст. 27 Закону №1404.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позов.

За приписами ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

11.04.2017 Запорізьким районним судом Запорізької області виданий виконавчий лист по справі №317/4457/16-ц, відповідно до якого з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за Договором кредиту №119/08-2 від 18.09.2008 у валюті кредиту 43283,08 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 20.10.2016 становить 1112082,52 грн., а також судовий збір у розмірі 16681,23 грн.

16.04.2018 відповідачу на примусове виконання надійшов зазначений виконавчий лист.

16.04.2018 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №317/4457/16-ц (ВП №56190639). У зазначеній постанові визначений розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з позивача, у розмірі 111208,25 грн. (10% від суми, яка підлягає стягненню).

20.04.2018 державним виконавцем прийнято постанову про опис та арешт майна боржника, а саме належного позивачу нерухомого майна.

При примусовому виконанні зазначеного виконавчого документу державним виконавцем вчинялися дії щодо перевірки майнового стану боржника.

14.01.2019 державним виконавцем прийнято постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні.

04.02.2019 до відповідача надійшов звіт про оцінку майна, згідно якого вартість арештованого майна складає 283458,00 грн. (без ПДВ).

04.02.2019 на адресу стягувача та боржника направлено повідомлення про вартість вищезазначеного майна.

15.02.2019 направлено до Державного підприємства «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна (предмет іпотеки).

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 394718, № лоту 334189 від 25.03.2019 року переможцем торгів став учасник № 2, який запропонував найвищу ціну.

02.04.2019 року на рахунок відповідача з обліку депозитних сум надійшли грошові кошти від примусової реалізації майна боржника у розмірі 269285,10 грн., які розпорядженням державного виконавця були розподілені наступним чином:

243895,55 грн. на користь стягувача в рахунок погашення боргу за виконавчим документом №317/4457/16-ц виданого 11.04.2017 Запорізьким районним судом Запорізької області;

1000,00 грн. на користь стягувача, як повернення авансового внеску (вартість експертної оцінки);

24389,55 грн. погашення виконавчого збору.

10.04.2019 року направлено на адресу переможця електронних торгів Акт про реалізацію предмета іпотеки від 10.04.2019 року.

05.06.2019 відповідачу надійшла заява стягувача щодо закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону №1404, у зв`язку з повним виконанням рішення та закриття кредитного договору №119/08-2 від 23.05.2011 року.

05.06.2019 державним виконавцем прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону №1404, в якій зазначено, що 05.06.2019 року до відділу надійшла заява стягувача про повне погашення заборгованості відповідно до виконавчого документу. Залишок виконавчого збору за виконавчим документом становить 86818,70 грн.

05.06.2019 державним виконавцем прийнята постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі залишку нестягнутого виконавчого збору згідно до вищезазначеного виконавчого документу у розміру 86818,70 грн., яка виведена в окреме виконавче провадження.

06.06.2019 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 86818,70 грн. (АСВП № 59286372).

Вважаючи постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 05.06.2019 та про відкриття виконавчого провадження №59286372 від 06.06.2019 протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Спірні правовідносини склались з приводу правомірності винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та відкриття провадження з її виконання, а відтак при вирішенні спору слід виходити з положень Закону №1404.

Статтею 1 Закону №1404 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Частиною 1 статті 13 Закону №1404 визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 27 Закону №1404 визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону №1404 (із змінами, внесеними згідно із Законом №2475-VIII від 03.07.2018) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно із ч. 4 ст. 27 Закону №1404 державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частинами 5-8 статті 27 Закону №1404 визначено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Суд зазначає, що в даному випадку відсутні підстави для не стягнення з позивача виконавчого збору, визначені ч. 5-8 ст. 27 Закону №1404.

Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд зазначає, що за приписами цієї норми не стягується виконавчий збір, якщо судове рішення, яке стало підставою для видачи виконавчого листа, було виконане боржником до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. З матеріалів виконавчого провадження №56190639 судом встановлено, що позивачем до відкриття цього виконавчого провадження судове рішення не виконувалось, сума заборгованості не сплачувалась, докази іншого в матеріалах справи відсутні.

Відтак, судом встановлено, що визначені у ч.ч. 5-9 ст. 27 Закону №1404 підстави для не стягнення з позивача виконавчого збору за виконавчим провадженням №56190639 відсутні.

За правилами пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону №1404, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи, що виконавче провадження за заявою стягувача закінчене, у зв`язку із повним погашенням заборгованості відповідно до виконавчого документа, та виконавчий збір не стягнуто, дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з закінченням виконавчого провадження відповідають приписам частини третьої статті 40 Закону №1404, отже є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім цього, ч. 3 ст. 40 Закону №1404 передбачено, що виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Частиною 4 статті 42 Закону №1404 визначено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Таким чином, дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження №59286372 щодо стягнення виконавчого збору з позивача в сумі 86818,70 грн. вчинені у відповідності до вимог законодавства та з дотриманням приписів Закону №1404.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що оскаржувані постанови від 05.06.2019 про стягнення виконавчого збору ВП №56190639 та від 06.06.2019 про відкриття виконавчого провадження №59286372 є правомірними, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх скасування.

З приводу доводів позивача про відсутність у відповідача права стягувати виконавчий збір з сум які фактично не були стягнуті у межах виконавчого провадження, а погашені позивачем поза межами виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

На момент прийняття спірних постанов, редакція статті 27 Закону №1404 зі змінами, внесеними Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, передбачає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 Закону зі змінами, внесеними Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що виконавчий збір є обов`язковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржуються постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 05.06.2019, та постанова про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2019, тобто оскаржувані постанови прийняті після набуття змін до Закону України «Про виконавче провадження» від 28.08.2018 року, а тому до даних правовідносин підлягає застосуванню саме норми Закону, в редакції від 28.08.2018.

Щодо посилання позивача на практику Верховного Суду з приводу застосування положень Закону №1404, суд зазначає, що посилання позивача на постанови у справах №925/1788/15 від 03.03.2018, №910/1587/13 від 15.02.2018 та №804/8289/16 від 19.09.2018, а так само судові рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справах №280/807/19 та №280/191/19, є необґрунтованим виходячи з того, що станом на дату прийняття оскаржуваних постанов державного виконавця норма ч. 2 ст. 27 Закону №1404 має іншу редакцію, відмінну від тієї, яка була покладена в основу судових рішень у зазначених справах, так само оскаржувані у зазначених справах постанови державних виконавців були прийняті у період дії попередньої редакції зазначеної норми. При цьому станом на дату прийняття оскаржуваних постанов зазначена норма не ставить суму виконавчого збору в залежність від фактично стягнутої за виконавчим провадженням суми.

При цьому за приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Станом на 21.06.2019 висновки Верховного Суду про застосування норми ст. 27 Закону №1404 в редакції Закону України від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, не оприлюднювались.

З наведених вище підстав, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (вул. Героїв 93-ї бригади, буд. 16-а, м. Запоріжжя, 69114) про визнання протиправними та скасування постанов відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням вимог ст. 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України та пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Суддя Р.В. Кисіль