Справа № 800/134/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2019 року

Київ

справа №800/134/16

адміністративне провадження №П/9901/10/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Смоковича М.І.,

суддів: Загороднюка А.Г., Кашпур О.В., Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,

за участі:

секретаря судового засідання Лещенко Т.П.,

представника позивача Кравця Р.Ю. ,

представника відповідача Гуцала Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Президента України про скасування указу,

встановив:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовною заявою до Президента України про визнання незаконним та скасування Указу Президента України «Про звільнення суддів» від 30 січня 2016 року № 27/2016 в частині звільнення ОСОБА_2 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді (далі - Указ). Ухвалою цього суду від 24 лютого 2016 року відкрито провадження у справі № П/800/134/16.

Позов обґрунтований тим, що спірний Указ видано на підставі рішення Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) від 3 грудня 2015 року №923/0/15-15 «Про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва за порушення присяги» (далі - Рішення), яке позивач оскаржив в судовому порядку і яке скасовано постановою Вищого адміністративного суду України від 1 лютого 2016 року у справі № 800/485/15. На дату видання оскарженого Указу рішення ВРЮ ще не було скасовано, утім, як наголошує позивач, попри те, що у згаданій постанові Вищого адміністративного суду України від 1 лютого 2016 року не надано правової оцінки обставинам, на яких ґрунтується висновок ВРЮ про порушення суддею ОСОБА_2 присяги судді, сам факт скасування цього рішення ВРЮ є достатньою й беззаперечною підставою для скасування Указу, прийнятого за таким поданням ВРЮ.

Постановою від 12 квітня 2016 року Верховний Суд України скасував постанову Вищого адміністративного суду України від 1 лютого 2016 року, а справу (№ П/800/485/15) направив на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

З огляду на те, що на дату розгляду справи № П/800/134/16 (у якій предметом оскарження є Указ), розгляд справи № П/800/485/15 (у якій предметом оскарження є Рішення), не було завершено, але результат розгляду останньої має істотне значення для правильного вирішення спору в цій справі, Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21 квітня 2016 року зупинив у ній провадження - до набрання законної сили судовим рішенням у справі № П/800/485/15 за позовом ОСОБА_2 до ВРЮ про визнання протиправним та скасування Рішення.

Надалі справа № П/800/485/15 неодноразово підлягала повторному автоматизованому розподілу. За наслідками останнього з них цю справу передано на розгляд судді Вищого адміністративного суду України Олендеру І.Я., який як суддя-доповідач постановив спершу ухвалу від 25 вересня 2017 року про прийняття справи до провадження, потім - ухвалу від 5 жовтня 2017 року про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду.

Розгляд цієї справи у Вищому адміністративному суді України завершено не було. З початком роботи Верховного Суду та набранням чинності змін до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), внесених згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII справу за позовом ОСОБА_2 до Президента України, на підставі підпункту 5 пункту 1 Перехідних положень КАС, передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою від 5 січня 2018 року суддя-доповідач цього суду прийняв справу за згаданим позовом ОСОБА_2 до провадження. Оскільки зазначена справа, до того, як вона надійшла до Касаційного адміністративного суду, була на стадії судового розгляду, тією ж ухвалою суддя-доповідач призначив її до розгляду, але за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог підпункту 5 пункту 1 Перехідних положень та статті 266 КАС (у новій редакції).

У судовому засіданні 15 березня 2018 року представник позивача наголосив на необхідності зупинити провадження у справі, позаяк підстави для її зупинення, які існували під час розгляду цієї справи у Вищому адміністративному суді України, не змінилися і умови для поновлення провадження також ще не настали.

З цього приводу суд з`ясував, що за наслідками нового розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ВРЮ про скасування Рішення (цій справі присвоєно новий номер № П800/294/16) Вищий адміністративний суд України ухвалив постанову від 15 грудня 2016 року, якою у задоволенні позовних вимог відмовив повністю.

Відтак до Верховного Суду України надійшла заява про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2016 року у справі № 800/294/16, якої цей суд не встиг розглянути у зв`язку з припиненням його роботи і початком роботи Верховного Суду. За розпорядження керівника апарату Верховного Суду України від 2 січня 2018 року № 4/0/19-18 заяву з матеріалами справи № П/800/294/16 передано на розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Позаяк перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2016 року у справі № П/800/294/16 з підстави, встановленої пунктом 4 частини першої статті 237 КАС (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), ще не було завершено, суд ухвалою від 15 березня 2018 року зупинив провадження у цій справі - до набрання законної сили судовим рішенням у справі № П/800/294/16 (№ П/800/485/15) за позовом ОСОБА_2 до ВРЮ про визнання протиправним і скасування рішення від 3 лютого 2015 року № 923/0/15-15 «Про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва за порушення присяги».

05 лютого 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалив у справі № П/800/294/16 постанову, якою відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2016 року.

З огляду на зазначені обставини, у справі № П/800/134/16 (№ П/9901/10/18) призначено судове засідання для вирішення питання про поновлення провадження у справі, про що повідомлено сторін.

Ухвалою від 04 червня 2019 року Верховний Суд поновив провадження у цій справі та призначив її до розгляду в судовому засіданні (з викликом сторін) на 19 червня 2019 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, в якому, серед іншого, зазначено про те, що як на дату винесення оскарженого Указу, так і на дату розгляду цієї справи рішення ВРЮ від 3 грудня 2015 року № 923/0/15-15, на підставі якого прийнято спірний Указ, було та залишається чинним дотепер.

Представник відповідача звернув увагу також на те, що доводи позивача у цій справі по суті стосуються правомірності рішення ВРЮ, а не оскарженого Указу, який Президент України видав на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані ними докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень і з`ясував таке.

Указом Президента України від 7 грудня 2009 року № 1016/2009 «Про призначення суддів» ОСОБА_2 призначений на посаду судді Шевченківського районного суду міста Києва строком на п`ять років. 21 січня 2010 року суддя ОСОБА_2, відповідно до статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» склав присягу.

Суд встановив, що за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 18 серпня 2014 року № 1055/дп-14 суддю Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. Приводом для відкриття цього дисциплінарного провадження та застосування, у підсумку, дисциплінарного стягнення було звернення народного депутата ОСОБА_3 щодо поведінки судді ОСОБА_2 при розгляді цивільної справи № 761/32458/13-ц за позовом Київської міської ради до народних депутатів VII скликання ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання відсутнім права проводити зустрічі з виборцями у приміщеннях адміністративних будівель позивача та третьої особи.

Дії судді ОСОБА_2 при розгляді зазначеної цивільної справи були предметом розгляду Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції (далі - ТСК). З цього приводу суд встановив, що 4 серпня 2014 року до ТСК надійшло звернення заступника Генерального прокурора України Бачуна О.В., а 2 вересня 2014 року - звернення народного депутата України ОСОБА_6 про порушення суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_2 норм законодавства України під час вирішення питання про забезпечення позову у справі № 761/32458/13-ц.

За висновком ТСК від 24 вересня 2014 року № 1/02-14 вчинення суддею ОСОБА_2 дій під час розгляду справи № 761/32458/13-ц та вирішення питання про забезпечення позову свідчить про те, що він не є відданим принципам правової держави та присязі судді, а тому повинен бути звільнений із займаної посади.

Зазначений висновок ТСК листом від 29 жовтня 2014 року № 7876/0/9-14 направила до ВРЮ. Ухвалою від 10 вересня 2015 року № 461/0/15-15 ВРЮ відкрила стосовно судді ОСОБА_2 дисциплінарне провадження.

За результатами розгляду дисциплінарної справи ВРЮ 3 грудня 2015 року ухвалила рішення № 923/0/15-15 «Про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва за порушення присяги».

За цим рішенням, вчинені суддею ОСОБА_2 дії при розгляді справи № 761/32458/13-ц та вирішення питання про забезпечення позову, якими порушені норми законодавства України, порочать звання судді, викликають сумнів у його об`єктивності, безсторонності та неупередженості, свідчать про несумлінне виконання своїх службових обов`язків, принижують авторитет судової влади і є підставою для внесення подання про його звільнення з посади судді за порушення присяги.

Рішення ВРЮ від 3 грудня 2015 року № 923/0/15-15 ОСОБА_2 оскаржив в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим провадження в цій адміністративній справі було зупинено.

Між тим, на підставі подання ВРЮ Президент України, відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України, видав Указ від 30 січня 2016 року № 27/2016 «Про звільнення суддів», яким, з-поміж інших, звільнено ОСОБА_2 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва у зв`язку з порушенням присяги.

У підсумку судового розгляду справи № П/800/294/16 про оскарження Рішення ВРЮ Вищий адміністративний суд України ухвалив постанову від 15 грудня 2016 року, якою відмовив у задоволення позову ОСОБА_2

Вищий адміністративний суд України погодився з висновком ВРЮ про те, що постановлене з грубими порушеннями норм процесуального права суддею ОСОБА_2 судове рішення виходило за межі поданого позову та фактично стосувалося обмеження прав громадян на проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій, тому вчинені суддею дії під час розгляду справи № 761/32458/13-ц та вирішення питання про забезпечення позову, якими порушені норми законодавства України, порочать звання судді, викликають сумнів у його об`єктивності, безсторонності та неупередженості, свідчать про несумлінне виконання своїх службових обов`язків, принижують авторитет судової влади і є підставою для внесення подання про його звільнення з посади судді за порушення присяги.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка переглядала зазначену постанову (на підставі підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень КАС), погодилася з висновками Вищого адміністративного суду України і постановою від 05 лютого 2018 року відмовила у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Кравця Р.Ю. про її перегляд.

Отож, на дату розгляду цієї справи Рішення ВРЮ, на підставі якого видано спірний Указ, не скасовано, воно залишається чинним.

При прийнятті рішення суд керувався таким.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі порушення суддею присяги.

Відповідно до частини другої статті 116 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VI; тут - у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VIII) факти, що свідчать про порушення суддею присяги, мають бути встановлені Вищою кваліфікаційною комісією суддів України або Вищою радою юстиції.

За частиною третьою статті 116 Закону № 2453-VI звільнення судді з посади на підставі порушення ним присяги судді відбувається за поданням Вищої ради юстиції після розгляду цього питання на її засіданні відповідно до Закону України «Про Вищу раду юстиції».

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (цей Закон втратив чинність з 5 січня 2017 року на підставі Закону України від 21 лютого 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя», однак був чинним на дату виникнення спірних відносин; далі - Закон № 22/98-ВР) питання про звільнення судді з підстав, передбачених пунктами 4 - 6 частини п`ятої статті 126 Конституції України (порушення суддею вимог щодо несумісності, порушення суддею присяги, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього), Вища рада юстиції розглядає після надання Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, іншого суб`єкта у випадках, визначених законом, відповідного висновку або за власною ініціативою.

За частиною четвертою статті 116 Закону № 2453-VI на підставі подання Вищої ради юстиції Президент України видає указ про звільнення судді з посади.

Цьому законодавчому положенню кореспондували положення частини першої статті 3 Закону № 22/98-ВР, за якими Вища рада юстиції: 1) вносить подання Президенту України про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад; <…>.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. За частиною другою цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд встановив, що оскаржений Указ видано на підставі подання ВРЮ, рішення про внесення якого Президенту України (від 3 грудня 2015 року № 923/0/15-15) було чинним на дату видання Указу і залишається чинним на дату розгляду цієї справи.

Зважаючи на наведені вище положення Конституції України та законів №№ 2453-VI, 22/98-ВР подання ВРЮ про звільнення судді є безумовною підставою для винесення органом, що призначив/обрав суддю, відповідного правового акта (у формі указу або постанови, залежно від того, який орган його видаватиме).

За встановлених в цій справі обставин та з огляду на правове регулювання спірних відносин суд дійшов висновку, що спірний Указ Президент України видав на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України і обґрунтованих підстав для його скасування як протиправного не встановлено.

За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до Президента України про скасування Указу Президента України «Про звільнення суддів» від 30 січня 2016 року № 27/2016 в частині звільнення ОСОБА_2 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді - відмовити повністю.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 20 червня 2019 року.

Головуючий М. І. Смокович

Судді А. Г. Загороднюк

О. В. Кашпур

О. Р. Радишевська

С. А. Уханенко