Справа № 133/3102/18
Суддя: Сорока Д. В.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 133/3102/18

19.06.2019

в складі головуючого судді Сороки Д.В.

за участю секретаря судового засідання Бірюкової Т.П.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в м. Козятині, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії поліцейського Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, постанову серії НК № 619670 скасувати, а страву закрити.

В обгрунтування позову зазначив, що 17.11.2018, близько 11 год. 00 хв. на ділянці автомобільної траси М-05 (401-й км. автодороги Київ Одеса), якою він рухався на належному йому автомобілі «Пежо-партнер», н.н.з. НОМЕР_1 , його безпідставно зупинив інспектор УПП в Одеській області (прізвище інспектора в постанові відсутнє), який сповістив його про те, що він ніби то рухався зі швидкістю 86 км/годину в зоні дії дорожнього знака 3.29 обмеження максимальної швидкості.

Незалежно від того, що вищевказаний дорожній знак був встановлений з порушенням ДСТУ 4100-2014, він все ж виконав його вимогу і зменшив швидкість руху до 30-35 км/годину, тим більше, що глибокі вибоїни на дорожньому покритті не давали можливості водіям їхати з більшою швидкістю, ніж була вказана на заборонному знаку 3-29.

Він пояснив інспектору, що жодним чином не порушив ПДР тим більше, що він рухався в щільному потоці автомобілів, які також рухались зі швидкістю не більше 40 км/годину, і попросив його надати йому докази його, на думку інспектора «порушення», але станній йому категорично відмовив. З документами, які він надав інспектору для перевірки (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та поліс обов`язкового страхування), він відправився до патрульного автомобіля, як виявилось пізніше, для винесення постанови про адміністративне правопорушення.

Вважає, що своїми незаконними діями, інспектор УПП порушив його Конституційні права, та цілий ряд статей діючого законодавства, а саме: ст.ст. 6-9,18, 29-32, 35, 40 Закону України «Про національну поліцію» та статті 251, 268, 276, 278, 279, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При винесенні постанови інспектор УПП у Одеській області вчинив протиправні дії не на підставі, а всупереч Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме:не ознайомив його з доказами правопорушення; не ознайомив його з матеріалами справи; обмежив його у праві надати письмове пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, скористатись допомогою адвоката чи іншого фахівця в галузі права та бути присутнім при розгляді справи про адміністративне правопорушення; справу про адміністративне правопорушення розглянув не за місцем (ст.276 КУиАП), а на місці його вчинення; не повідомив його про час та місце розгляду справи; порушив порядок розгляду справи; склав постанову з порушенням ст. 283 КУиАП, а саме: в постанові відсутні повні дані інспектора УПП у Одеській області, як посадової особи (посада, спеціальне звання та П ОСОБА_2 Б.); інспектор вніс в постанову неправдиві дані щодо моделі, належного мені, транспортного засобу.

Таким чином з постановою, що складена інспектором управління патрульної поліції з порушенням чинного законодавства та обмеженням його Конституційних прав (ст.ст.3,8.19,62,92), він не згодний, правил дорожнього руху не порушував. Позивач в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, заявлені ним позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він категорично не погоджується з вимогами позивача, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, виходячи з наступного. 17.11.2018 в ході виконання службових обов`язків інспектор патрульної поліції роти № 1 батальйону № 1 УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Козаченко Ю.П. виявив транспортний засіб Пежо Партнер днз НОМЕР_1 під керуванням, як пізніше стало відомо, гр. ОСОБА_1 , що рухався о 10 год. 55 хв. в Одеській області, по Київському шосе Е-95, 401 км., зі швидкістю 86 кілометрів на годину і перевищив, встановлене дорожнім знаком 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», обмеження швидкості руху транспортних засобів 50 км/год, порушивши п. 12.9. Правил дорожнього руху України, якими визначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, Знак 3.29. «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 Знак 3.31 « Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Дана обставина була зафіксована лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000523 та підтверджується роздруківкою файлу.

У тексті позовної заяви позивач висуває таку тезу, мовою оригіналу: «...незалежно від того, що дорожній знак 3.29, був встановлений з порушенням ДСТУ 4100-2014, я все ж виконав його вимогу і зменшив швидкість руху до 30-35 км/год». Однак не можливо погодитись з таким твердженням у зв`язку із наступним. В матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження факту розміщення знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» з порушенням вимог ДСТУ. Відсутні будь-які відомості чи звертався позивач самостійно чи через свого представника з відповідною заявою чи позовом до відповідного органу, предметом діяльності якого є установка, заміна та забезпечення експлуатаційного стану знаків дорожнього руху. А тому, позиція позивача, щодо порушення вимог з розміщення дорожніх знаків - є необґрунтованою, та не є предметом дослідження даних спірних правовідносин. Більш того позивачем не заперечується факт розміщення дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху -50 км/год» на ділянці дороги, якою він рухався. Дані знаки були розташовані незадовго до місця зупинки позивача, що підтверджується відеозаписом (файл «Траса М-05 Київ-Одеса»), а також фотоматеріалами наданими стороною відповідачів (файли «дорож.знаки 1.41 та 1.32») та встановлювали обмеження швидкості руху 50 км/год.

Разом із дорожніми знаками 3.29 були застосовані й дорожні знаки 1.41 «Місце (ділянка) концентрації дорожньо-транспортних пригод» з табличками 7.2.1 та 7.21.3. а також дорожній знак 1.32 «Пішохідний перехід», які попереджали про характер небезпеки та наближення до певного об`єкта (пішохідного переходу).

Дані обмеження швидкості запровадженні для безпеки пішоходів та попередження й зменшення кількості дорожньо-транспортних пригод пов`язаних з наїздами на людей, що перетинають дорогу по пішохідному переходу, безпосередньо перед яким і було зафіксовано перевищення швидкості автомобілем позивача.

Отже, своїми діями позивач не просто порушував вимоги ПДР щодо обмеження швидкості руху, а й представляв потенційну загрозу життю та здоров`ю людей, які могли в цей час перетинати проїзну частину.

Оскільки в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, інспектор 1-го батальйону 1-ї роти УПП в Одеській області Козаченко Ю.П. мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, пред`явив законну та обґрунтовану вимогу щодо надання документів, передбачених законодавством, ним дотримані процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова серії НК № 619670 від 17.11.2018 у справі про адміністративне правопорушення обґрунтована, винесена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством. Доводи позивача безпідставні, необґрунтовані. Представник просив залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву - без задоволення.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи було встановлено, що 17.11.2018 в ході виконання службових обов`язків інспектор патрульної поліції роти № 1 батальйону № 1 УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Козаченко Ю.П. виявив транспортний засіб Пежо Партнер днз НОМЕР_1 під керуванням, як пізніше стало відомо, гр. ОСОБА_1 , що рухався о 10 год. 55 хв. в Одеській області, по Київському шосе Е-95, 401 км., зі швидкістю 86 кілометрів на годину і перевищив, встановлене дорожнім знаком 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», обмеження швидкості руху транспортних засобів 50 км/год, порушивши п. 12.9. Правил дорожнього руху України.

Не заслуговують на увагу посилання позивача на недотримання інспектором патрульної поліції процедури та місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Крім того, слід зазначити, що учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху (ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»).

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 12.9 «б» ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 Знак 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Знаком 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

В адміністративному позові позивач підтверджує, що в місці, час та дату, вказані в оскаржуваній постанові, він керував, вказаним вище, транспортним засобом. Одночасно посилається на порушення порядку розгляду справи та не погоджується щодо законності використання вказаного у постанові технічного пристрою.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 1 статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до роз`яснення наданого Конституційним Судом України в рішенні № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року по справі № 1-11/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, у вказаному рішенні Конституційний Суд України наголошує на існуванні скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення (за окремими адміністративними правопорушеннями, чітко визначеними КУпАП), відповідно до якого фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника здійснюється безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 5 статті 258 КУпАП передбачено якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем правомірно застосовано скорочене провадження у справі про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП наділена наступними правами: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При застосуванні скороченого порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься за наслідками розгляду справи, при виконанні вимог та дотриманні гарантій, які закріплені КУпАП, а також за умови зібрання належних доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо використання лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20, судом встановлено, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000523 має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012. Відповідно, на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM».

Відповідно даних свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/12167 від 22.10.2018, виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», здійснена повірка лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000523. Дане свідоцтво чинне до 22.10.2019 (а.с. 22)..

Згідно даних експертного висновку від 27 вересня 2018 року №04/02/03 3008, виготовленого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, об`єктом експертизи був лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam, розроблений (виготовлений) компанією «Laser Technology Inc.», США. Висновок за результатами експертизи: в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015, із довжиною ключа 256 біт. Об`єкт експертизи забезпечує конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних. Застосування алгоритму шифрування забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.

Експертним висновком НДЦ «ТЕЗІС» НТУУ «КПІ» механізми технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM» LTI 20/20 відповідає вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні.

Зважаючи, що згідно технічних характеристик прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - TruCAM LTI 20/20 № ТС000523, спроможний робити лазерну фіксацію в автоматичному режимі, тому його показники можливо розцінювати, як беззастережний доказ по справі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС000523 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Таким чином, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Суд критично ставиться до посилань позивача про те, що знак обмеження швидкості руху, розміщений на вказаній ділянці дороги, встановлений з порушенням правил дорожнього руху та національних стандартів, оскільки позивачем не надано доказів неправомірності його розміщення, а тому є необґрунтовані.

Суд також констатує, що відповідач не вчинив будь-які неправомірні дії стосовно позивача при здійсненні зупинки автомобіля під керуванням позивача, при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

До того ж, суд не вбачає зі сторони відповідача порушень порядку розгляду справи, зокрема щодо часу, місця та недотримання законних прав та інтересів позивача.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Так ч.2 ст.286 КАС України регламентовано, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі,- протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З аналізу наведених правових норм вбачаться, що перебіг строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху починається з моменту вручення такої постанови особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 619670 від 17.11.2018 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач стверджує, що копію оскаржуваної постанови він отримав поштою 07.12.2018, на підтвердження чого надав копію конверта (а.с. 38).

При цьому, з наявної в матеріалах справи копії оскаржуваної постанови встановлено, що в ній відсутній підпис про отримання останньої позивачем, а лише зазначено, що ОСОБА_1 від підпису відмовився. Про направлення копії постанови на адресу позивача 20.11.2018 за вих. № 24814 зазначено в тексті постанови.

А тому позивач звернувся до суду в установлений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд вважає, що позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.122, 222, 251, 252, 268, 278-280, 283-285, 288 КУпАП України, ст.ст. 72-73, 79, 90, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити

Повний текст рішення складено 19.06.2019.

На рішення суду може бути подано апеляцію до Сьомого апеляційного адміністративного суду Вінницької області протягом 10 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя підпис

З оригіналом вірно.

Суддя - Секретар

Секретар -

Дата документу 19.06.2019