Справа № 420/1662/19
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1662/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 95) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якому просить суд:

- Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії, викладене у відмові відповідача від 01.10.2018 року та визнати бездіяльність Відповідача, щодо не поновлення її пенсії - протиправною та зобов`язати його вчинити певні дії - зобов`язати Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі провести поновлення та виплату пенсії за віком з 01.09.2014 року - відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що по досягненні пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, Позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась до виїзду за кордон. 18 вересня 2018 року представник Позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подав до Відповідача заяву Позивача про поновлення пенсії, нотаріально посвідчену та апостильовану. 24.10.2018 року було отримано лист Відповідача №324/М-5 від 01.10.2018р., яким відповідач відмовив у поновленні пенсії Позивачу. Позивач вважає дії відповідача щодо незаконної відмови їй у поновленні виплати пенсії неправомірними, дискримінаційними та такими, що суперечать чинному законодавству.

17.04.2019 року від Відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 210-212), згідно з яким відповідач позов не визнає та просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що Позивач перебуває на обліку в Управлінні з травня 2018 року як внутрішньо-переміщена особа з тимчасово окупованої території України. Розпорядженням Управління від 19.11.2018 виплату пенсії Позивачу припинено з 01.12.2018 у зв`язку зі скасуванням довідки внутрішньо-переміщеної особи.

Також, законодавством не передбачено прийняття заяви про поновлення виплати пенсії від особи, яка діє по довіреності та/або за дорученням та представляє інтереси іншої особи-пенсіонера.

Крім того, вимога про поновлення виплати пенсії в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність не підлягає задоволенню, оскільки розмір пенсії визначається територіальним органом Пенсійного фонду України у відповідності до законодавства. Враховуючи те, що наразі Позивач пенсію не отримує, вимоги щодо розміру пенсії є безпідставними. Водночас, визначаючи розмір пенсії замість органу Пенсійного фонду, суд фактично втрутиться у діяльність такого органу, що недопустимо.

Щодо вимоги про зобов`язання Управління поновити виплату пенсії з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, то така вимога є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки ч. 2 ст. 46 Закону №1058 визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Під „нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію розуміється несвоєчасна виплата нарахованої пенсії. Проте, з 04.10.2014 виплату пенсії Позивачу припинено. З цього моменту і до звернення Позивача до Управління в травні 2018 жодних нарахувань Управлінням не проводилось, а отже зазначена норма Закону №1058 не може бути застосована.

Заяви чи клопотання від сторін.

02.05.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій не погодився із доводами відповідача та наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с. 221-231 т. 1).

03.06.2019 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника та позивача (а.с. 45-46 т. 2).

Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.

Процесуальні дії судом не вчинялись.

Сторони у судове засідання, призначене на 04.06.2019 року не з`явились, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином (а.с. 48-49 т. 2).

В силу частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.

Обставини справи.

ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Будьонівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 29 листопада 2000 року, ІПН НОМЕР_2 .

По досягнені пенсійного віку та необхідного страхового стажу, Позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон.

Перед виїздом за кордон Позивач мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

07.07.2014 року Позивач виїхала з України до ОСОБА_2 на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік у консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

18 вересня 2018 року представник Позивача, діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності, особисто прибула та подала безпосередньо до Відповідача особисту заяву Позивача про поновлення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану.

Заява Позивача була прийнята Відповідачем разом із усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідченими копіями, що підтверджується штампом УПФУ від 18.09.2018 року на супровідному листі.

24.10.2018 року був отриманий лист Відповідача №324/М-5 від 01.10.2018 року, у відповідності до якого, Позивачці було відмовлено у розгляді питання щодо поновлення пенсії (а.с. 133 т. 1).

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законі України "Про пенсійне забезпечення", якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами). Відповідна міжнародна угода між Україною та Ізраїлем щодо пенсійного забезпечення осіб, які проживають за кордоном відсутня, тому слід керуватись вимогами законодавства України про пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. 28 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року N 1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі по тексту - Порядок № 22-1), заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Пунктом 1.7 Порядку № 22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно із п.2.8. Порядку №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.22 Порядку №22-1 визначено, що документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання.

Відповідно до п.2.23 Порядку №22-1, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Згідно із п.4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Відповідно до п.4.3 Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Висновки суду.

Оцінюючи оскаржені дії суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України та доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що уповноважений представник Позивача 18 вересня 2018 року звернувся до Відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив поновити виплату пенсії.

Суд не бере до уваги доводи Відповідача, викладені у листі від 01.10.2018 року про необхідність особистого подання Позивачем заяви про поновлення виплати пенсії, оскільки пунктом 1.5 Порядку № 22-1 передбачено можливість подачі такої заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Суд встановив, що представником Позивача до заяви додано всі необхідні засвідчені копії, а саме: копія довіреності; копія паспорту; копія ІПН; копія пенсійного посвідчення; копія трудової книжки; оригінал апостильованої заяви позивача, що підписана особисто ОСОБА_1 підпис якої завірено нотаріально.

Також, положення ч. 2 ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні відповідають принципу верховенства права, яким відповідно до ст. 6 КАС України керується суд при вирішенні справи.

У листі, яким відмовлено у поновленні виплати пенсії, відомості про те, що Позивач перебуває на обліку в Управлінні з травня 2018 року як внутрішньо-переміщена особа з тимчасово окупованої території України та Розпорядженням Управління від 19.11.2018 виплату пенсії Позивачу припинено з 01.12.2018 у зв`язку зі скасуванням довідки внутрішньо-переміщеної особи, відсутні. Отже підставою для відмови є лише положення п.2 ч.1 ст.49, ст.51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, п.1.5 ч.1, п. 2.25 ч.2 Порядку №22-1.

Суд враховує рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, згідно з яким положення пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 втратили чинність, як такі, що є неконституційними. Згідно з висновками Конституційного Суду України, виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України застосовують практику Європейського суду з прав людини при розгляді справ як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні по справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення).

У п. 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі протиправно відмовило у поновленні пенсії листом №324/М-5 від 01.10.2018 року.

Враховуючи те, що Позивач вперше звернулась до Відповідача 29.05.2018 року із заявою про витребування пенсійної справи з Калинінського УПФУ м. Донецька, вказавши адресу попереднього місця проживання та перебуває на обліку у Відповідача з травня 2018 року, суд робить висновок, що Позивач має право на поновлення виплати пенсії з дати припинення її виплати Відповідачем, а не з 01.09.2014 року.

При цьому бездіяльність Відповідача, щодо не поновлення виплати їй пенсії не встановлено, оскільки Відповідачем не допущено протиправну пасивну поведінку, а протиправно відмовлено у поновленні пенсії.

Заявлені Позивачем вимоги про зобов`язання провести поновлення та виплату пенсії в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів, не належать до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно зі ст. 2 цього Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Згідно з ст. 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Однак, виплата пенсії позивачу була припинена, і за результатами розгляду цієї справи в судовому порядку суд зробив висновок про необхідність зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з дати припинення виплати.

Таким чином, нарахування пенсії позивачу не здійснено, а отже порушення зазначених вимог законодавства не допущено, що свідчить про передчасність цих заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки. Встановлення розміру пенсії є обов`язком Відповідача.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

З урахуванням викладеного суд вважає необхідним застосувати вимоги ч. 4 ст. 245 КАС України, якою встановлено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою належного та ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі поновити виплату пенсії ОСОБА_1 за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

При цьому вимога позивача про про зобов`язання провести поновлення та виплату пенсії, відповідно до вимог Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів не підлягає задоволенню, як така, що заявлена передчасно.

Частиною 1 статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-9, 72,77, 90, 139, 242 - 246, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 95) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії, викладене у листі №324/М-5 від 01.10.2018 року.

Зобов`язати Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , з дати припинення її виплати.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 95, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бутенко А.В.

.