Справа № 686/19381/16-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 червня 2019 року

Київ

справа №686/19381/16-а

адміністративне провадження №К/9901/20872/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Тацій Л.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І., -

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року (прийняту у складі: головуючого судді Матохнюка Д.Б., суддів: Боровицького О.А., Сапальової Т.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому (далі - управління ПФУ), третя особа - товариство з додатковою відповідальністю «Завод «Адвіс» (далі - Товариство), про визнання неправомірними дій, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення управління ПФУ від 17 вересня 2013 року № 800258 щодо утримання переплати у розмірі 67 432 грн 71 коп. по 20 % пенсії щомісячно (далі - Спірне рішення) та зобов`язати відповідача повернути позивачу безпідставно утримані кошти.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області постановою від 16 грудня 2016 року позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував Спірне рішення, зобов`язав управління ПФУ повернути позивачу безпідставно утримані кошти.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено факт зловживання з боку ОСОБА_1 щодо подання до управління ПФУ недостовірних документів, а відповідачем не доведено правомірність Спірного рішення.

Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 02 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що первинні документи, які вказані в довідці про уточнення характеру роботи ОСОБА_1 від 25 січня 2006 року № 38 не підтверджують роботу позивача на посаді, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, при поданні позивачем до управління ПФУ документів для призначення пільгової пенсії вона була ознайомлена зі змістом поданих нею документів, а відтак завідомо знала про їх недостовірність, оскільки вона знала, що працювала на іншій посаді ніж тій на підставі якої їй призначена пільгова пенсія. Тому Спірне рішення є правомірним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

У скарзі посилається на те, що можливі помилки у документах були зроблені саме працівниками відділу кадрів Товариства, саме працівників заводу обвинувачують у вчиненні кримінальних правопорушень. Жодного факту, який би стверджував, що є зловживання з боку позивача немає. Не здобуто таких доказів і у суді. Всі документи оформляли працівники Товариства, позивач не бачила жодного документа. Саме Товариство в силу статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1215 Цивільного кодексу України має відшкодовувати нанесену Пенсійному фонду України шкоду.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 22 березня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ). З цієї дати набула чинності нова редакція КАС.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Бучик А.Ю., Рибачук А.І., справу передано головуючому судді.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Згідно з довідкою від 25 січня 2006 року № 38 про уточнюючий характер роботи, позивачу призначено пенсію на пільгових умовах за списком № 1, виплату якої, починаючи з 01 серпня 2013 року було припинено.

Причиною припинення виплати призначеної позивачу пенсії стали результати зустрічної перевірки, проведеної управлінням ПФУ, якою встановлено недостовірність даних, зазначених в довідці про уточнюючий характер роботи, що підтверджується висновком акта зустрічної перевірки достовірності видачі документів про заробітну плату та стаж роботи для призначення (перерахунку) пенсій, виданих Товариством від 06 серпня 2013 року.

На підставі рішення начальника управління від 17 вересня 2013 року № 800258 (Спірне рішення) з пенсії ОСОБА_1 утримується утворена за період з 29 липня 2003 року по 31 липня 2013 року переплата в сумі 67 432 грн 71 коп. в розмірі 20 % щомісяця.

Не погоджуючись із цими діями управління ПФУ, позивач звернулася до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

За змістом статті 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, ? за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки ? після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок застосування).

Пунктом 10 Порядку застосування визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження).

Відповідно до Порядку підтвердження, у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до статті 101 Закону № 1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

При цьому відповідно до пункту 1 частини першої статті 49 Закону

№ 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості. Порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений статтею 50 Закону № 1058-IV та статтею 103 Закону № 1788-ХІІ, за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20 % пенсії).

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону № 1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону № 1788-ХІІ має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, у якому працювала особа зі шкідливими і важкими умовами праці. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі № 686/26486/14-а.

Суд апеляційної інстанції встановив, що за результатами зустрічної перевірки достовірності видачі Товариством документів про стаж роботи для призначення (перерахунку) пенсії, проведеної управлінням ПФУ 06 серпня 2013 року, встановлено недостовірність виданої довідки від 25 січня 2006 року № 38, уточнюючої пільговий стаж роботи позивача. Зокрема, було встановлено, що накази, зазначені у вказаній довідці про прийом, переведення та звільнення з роботи ОСОБА_1 не відповідають дійсності. Накази, що стали підставою для обрахунку пільгового стажу позивача для призначення пенсії або взагалі відсутні, або оформлені на інших осіб. Так, в довідці від 25 січня 2006 року № 38 про уточнюючий характер роботи зазначено, що позивач працювала на посаді майстра термообрубної дільниці, а в ході проведення зустрічної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) була прийнята на посаду модельщиці ЦТСЛ із присвоєнням кваліфікації «модельщиця 3-розряду».

Отже, апеляційний суд ретельно дослідив всі докази у справі, надав їм належну оцінку, зазначив, що первинні документи, які вказані у довідці про уточнюючий характер роботи ОСОБА_1 від 25 січня 2006 року № 38 не підтверджують роботу позивача на посаді, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, а при поданні позивачем до управління ПФУ документів для призначення пільгової пенсії вона (позивач) була ознайомлена зі змістом поданих нею документів - відтак завідомо знала про їх недостовірність, оскільки вона знала (не могла не знати), що працювала на іншій посаді ніж на тій на підставі якої їй призначена пільгова пенсія, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані обставини не дають підстав вважати підтвердженим факт роботи позивача в шкідливих умовах (80 % робочого часу), що є обов`язковою умовою для призначення пенсії на пільгових умовах, тому Спірне рішення є правомірним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права міститься і у постанові Верховного Суду від 21 червня 2018 року (справа № 686/22639/15-а).

В аспекті наведеного слід зазначити, що відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, у чинній на сьогодні редакції, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як убачається з касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновку суду апеляційної інстанції у цій справі фактично зводяться до правової переоцінки обставин у справі та дослідження доказів.

У касаційній скарзі не наведено доводів, які б ставили під сумнів рішення суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, Суд визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді : А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук