Справа № 440/3759/18
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 червня 2019 року
Київ
справа №440/3759/18
адміністративне провадження №К/9901/13623/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Стеценка С. Г.,
суддів: Рибачука А. І., Тацій Л. В.,
перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2019 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування пункту протоколу засідання комісії, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: визнати пункт 5 протоколу №94 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 21.09.2018 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", протиправним та його скасувати; зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, як інваліду другої групи з 20.09.2016, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до пункту "б" статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та вжити заходи до її виплати.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2018, ухваленим за наслідками розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2019 вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На зазначені судові рішення Міністерством оборони України подано касаційну скаргу, яка, однак ухвалою Верховного Суду від 31.05.2019 була залишена без руху у зв`язку з ненаданням документа про сплату судового збору, як цього вимагає частина четверта статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Цією ж ухвалою касаційного суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення сплати судового збору.

Особі, яка подала касаційну скаргу, встановлено десятиденний з дня вручення копії ухвали строк для усунення зазначеного недоліку.

Копія ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху вручена відповідачу 18.06.2019, що підтверджується наявною на офіційному веб-сайті Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» інформацією про відстеження поштового відправлення за його штрих кодовим ідентифікатором.

У межах встановленого судом строку до Верховного Суду надійшло платіжне доручення від 03.05.2019 №248/689, яким підтверджено сплату судового збору в розмірі 2819,20 гривень.

Отже виявлений судом касаційної інстанції недолік касаційної скарги усунуто.

Водночас Міністерство оборони України порушує питання про зупинення виконання оскаржуваних у касаційному порядку судових рішень, оскільки на даний час відсутнє належне та своєчасне фінансування цієї установи й за таких умов, на переконання відповідача, стягнення в межах процедури примусового виконання судового рішення суми одноразової грошової допомоги на користь позивача може призвести до арешту рахунків заявника, унеможливить належне виконання у повному обсязі покладених відповідно до законодавства України функцій та завдань як органу державної влади.

Вирішуючи дане клопотання Верховний Суд виходить з такого.

За змістом статті 340 КАС України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до касаційного розгляду, зокрема вирішує питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються.

Питання, пов`язані з зупиненням виконання судового рішення врегульовані й статтею 375 КАС України, за приписами частини першої якої суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм процесуального закону, зупинення виконання оскаржуваних судових рішень є правом, а не обов`язком суду касаційної інстанції та стосується рішень, що можуть виконуватись і виконуються.

При цьому, зважаючи на положення статті 129-1 Конституції України, якою визначено що судове рішення є обов`язковим до виконання, яке забезпечується державою, зупинення виконання оскаржуваних у касаційному порядку судових рішень на підставі статей 340, 375 КАС України може застосовуватись судом у виняткових випадках за наявності на те вагомих і переконливих доводів, підтверджених доказами, або існування об`єктивних для цього обставин й здійснюватись таким чином, щоб не допустити порушення прав інших учасників справи.

Наведені ж заявником доводи на обґрунтування необхідності зупинення виконання оскаржуваних у касаційному порядку судових рішень не відповідають зазначеним вище критеріям і не є достатніми для задоволення поданого Міністерством оборони України клопотання.

Зокрема відповідач, який діє як суб`єкт владних повноважень, є бюджетною установою, фінансування якої здійснюється з Державного бюджету України, в тому числі щодо видатків на сплату судового збору, а відтак кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі такої установи своєчасно і у повному обсязі з урахуванням здійснених видатків за минулий бюджетний період, що кореспондується з пунктами 44, 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228, якими, крім іншого, визначено, що штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку року. До затвердження в установленому порядку кошторисів використання бюджетних коштів підставою для здійснення видатків бюджету є проекти зазначених кошторисів (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), засвідчені підписами керівника установи та керівника її фінансового підрозділу або бухгалтерської служби. У разі коли бюджетний розпис на наступний рік не затверджено в установлений законодавством термін, в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), а під час складання кошторисів на наступний рік враховуються обсяги здійснених видатків.

Такі законодавчі положення дають можливість відповідачу упродовж усього бюджетного року здійснювати видатки на підставі кошторису, а у разі його відсутності проекту кошторису, тимчасового індивідуального кошторису, тимчасового розпису бюджету і не позбавляють останнього права в межах бюджетних асигнувань здійснити перерозподіл коштів.

В свою чергу на противагу обставинам щодо відсутності коштів, на що, як на підставу для задоволення свого клопотання, посилається Міністерство оборони України, ставиться обов`язок держави своєчасного і у повному обсязі забезпечення фінансування бюджетних установ на стадії планування обсягу видатків на початку поточного бюджетного року, складання, розгляду і затвердження кошторисів таких установ. У разі ж недостатності визначеного на початку бюджетного періоду обсягу асигнувань, законодавством передбачено дієві механізми, здатні ефективно забезпечити належне фінансування видатків органів державної влади протягом усього фінансового періоду.

Наведене виплаває не тільки з положень національного законодавства, але й зумовлено особливим публічним статусом органів державної влади, що виступають від імені держави як суб`єкти владних повноважень, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Основного Закону України), а тому, звертаючись до суду з метою захисту інтересів у правовідносинах, які виникли з приводу реалізації ними публічно-владних управлінських функцій, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених нормами законодавства, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх обов`язків.

Більше того у судових рішеннях, про зупинення виконання яких просить відповідач, не іде мова про стягнення яких-небудь сум грошових коштів.

Насамкінець наведені у клопотанні Міністерства оборони України доводи для зупинення виконання оскаржуваних судових рішень ґрунтуються на припущеннях й не підтверджені жодними доказами.

З огляду на викладене, мотиви клопотання не є такими, що в розумінні наведених законодавчих приписів можуть зумовити зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

За наслідками перевірки касаційної скарги не встановлено перешкод для відкриття касаційного провадження у справі, а підстави для залишення такої без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Окрім цього відповідач, обґрунтовуючи у своїй касаційній скарзі необхідність касаційного оскарження ухвалених у цій справі судами попередніх інстанцій судових рішень, посилається на наявність різного правозастосування норм законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Враховуючи викладене та зважаючи на приписи підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, якою встановлено, що е підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний суд приходить до висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у даній справі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 329-335, 338, 340, 375 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2019 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування пункту протоколу засідання комісії, зобов`язання вчинити певні дії.

Витребувати з Полтавського окружного адміністративного суду справу №440/3759/18 за вказаним позовом.

Відмовити у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

Особі, що подала касаційну скаргу, надіслати копію ухвали про відкриття касаційного провадження у справі, а іншим учасникам справи - копію ухвали про відкриття касаційного провадження у справі разом з копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Встановити десятиденний з моменту отримання копії даної ухвали строк для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С. Г. Стеценко

Судді: А. І. Рибачук

Л. В. Тацій