Справа № 280/4774/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4774/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо"

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року (суддя Максименко Л.Я., повний текст складено 14.03.2019р.) по справі №280/4774/18 за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" Северина Юрія Петровича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" щодо не включення до Переліку рахунків вкладників Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", які мають право на відшкодування коштів за їх вкладами за рахунок Фонду гарантування фізичних осіб, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за вкладом на його банківському рахунку, відкритому на підставі договору від 17.09.2014 за № НОМЕР_2;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про включення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Переліку рахунків вкладників публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо вкладу на його банківському рахунку за договором від 17.09.2014 № НОМЕР_2;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прийняти рішення про включення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Загального Реєстру вкладників, яка мають право щодо відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Банк Камбіо" по договору банківського рахунку № НОМЕР_2 від 17.09.2014 у сумі 150 000 грн., укладеного між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ПАТ "Банк Камбіо", на підставі переліку вкладників в ПАТ "Банк Камбіо", наданого Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ГІАТ "Банк Камбіо".

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачами, в порушення норм чинного законодавства, не включено позивача до переліку вкладників, які

мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Камбіо» за рахунок Фонду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" щодо не включення до Переліку рахунків вкладників Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", які мають право на відшкодування коштів за їх вкладами за рахунок Фонду гарантування фізичних осіб, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за вкладом на його банківському рахунку, відкритому на підставі договору від 17.09.2014 за № НОМЕР_2;

зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про включення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Переліку рахунків вкладників публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо вкладу на його банківському рахунку за договором від 17.09.2014 № НОМЕР_2.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 352,40 (триста пятдесят дві гривні 40 копійок) грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" (01103, м. Київ, вул. Підвисоцького/Драгомирова, 10/10).

Рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, фактично мотивовано відсутністю у відповідача правових підстав для визнання нікчемним укладеного позивачем договору банківського вкладу та наявністю у позивача права на відшкодування коштів за банківським вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Не погодившись з рішенням суду, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, не звернув уваги на те, що відповідачем було визнано нікчемним правочин щодо перерахування грошових коштів з рахунку юридичної особи на рахунок позивача, чим було надано певні переваги саме юридичній особі. З цього приводу відповідач вказує на те, що внаслідок перерахування грошових коштів, первісний вкладник (юридична особа) отримає право вимоги до фізичної особи, якій буде відшкодовано вклад за рахунок Фонду, у зв`язку з чим такий первинний кредитор отримає переваги не передбачені законом, що є підставою для визнання такого правочину нікчемним в силу положень ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому скаржник звертає увагу, що перевірка правочину здійснена відповідачем у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім цього, відповідач посилається на неправомірність стягнення судом першої інстанції судових витрат з Уповноваженої особи, оскільки Уповноважена особа, у спірних відносинах, є представником Фонду гарантування, а отже з неї не може бути стягнено судові витрати.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 17.09.2014 позивачем укладено договір з ПАТ "Банк Камбіо" на відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_2 .

18.09.2014 між ПАТ "СК "Орента-Січ" та ОСОБА_1 укладено договір № 40 про надання безпроцентної позики у розмірі 150 000 грн. зі строком повернення - протягом 12 місяців з дня підписання договору.

18.09.2014 грошові кошти в сумі 150 000,00 грн. на поточний рахунок ОСОБА_1 надійшли з поточного рахунку № НОМЕР_3 у національній валюті України від юридичної особи ПАТ "СК "Оранта-Січ" з призначенням платежу "Перерахування позички згідно з дог.№ 40 від 09.09.2014, без ПДВ", що підтверджується меморіальним ордером № 2 від 18.09.2014.

Постановою Правління Національного банку України від 25 вересня 2014 року №603/БТ ПАТ "Банк Камбіо" віднесено до категорії проблемних.

Постановою Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року №782 ПАТ "Банк Камбіо" віднесене до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду №140 від 04 грудня 2014 року у ПАТ "Банк Камбіо" запроваджено тимчасову адміністрацію з 05 грудня 2014 року по 04 березня 2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 27 лютого 2015 року № 144 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", виконавчою дирекцією Фонду 02 березня 2015 року прийнято рішення №46 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" та призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію Додусенка Володимира Івановича.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №212 від 22 лютого 2016 року, продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" на два роки по 01 березня 2018 року та продовжено повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Камбіо" Додусенка В.І. до 01 березня 2018 року включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 900 від 29.03.2018 про зміну уповноваженої особи Фонду, якій делеговано повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Камбіо", яким призначено Северина Ю.П. на строк з 30.03.2018 по 01.03.2019.

Заявами від 12.03.2015, 23.03.2015, 28.04.2015, 16.02.2016 та від 26.10.2016 позивач звертався до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою включити його до реєстру вкладників та виплати заборгованість.

05.01.2016 від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Додусенка В.І. надійшла відповідь про відмову у включені його до переліку (реєстру) кредиторів (вкладників) ПАТ "Банк Камбіо", які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Після тривалого оскарження дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у правоохоронних органах ОСОБА_1 отримано лист з Фонду гарнтування вкладів фізичних осіб за № 30-036-17795/17 від 29.08.2017 в якому повідомлено, що позивача включено до переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Однак, 14.06.2018 до позивача надійшло повідомлення за № 22/987 від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Северина Ю.П. про те, що наказом від 07.06.2018 затверджено акт від 06.06.2018 Комісії з додаткової перевірки правочинів на предмет відповідності таких операцій рішенню виконавчої дирекції Фонду за № 111/17 від 13.07.2017, яким визначено нікчемним правочин, вчинений 18.09.2014 щодо перерахування грошових коштів в межах ПАТ "Банк Камбіо" з рахунку ПАТ "СК "Орента-Січ" на рахунок позивача у сумі 150 000,00 грн.

Неможливість відшкодування позивачу коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування, стало підставою звернення позивача із вказаним позовом до суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Таким чином, гарантії, які визначені вказаною нормою права, стосуються вкладників банку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено поняття «вкладник», яким є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

У свою чергу, п.3 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Оскільки, позивачем укладено з ПАТ «Банк Камбіо» договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_2 , на умовах якого Банком залучено від позивача грошові кошти (кошти знаходилися на рахунку позивача на час початку процедури ліквідації Банку), то позивач, у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є вкладником Банку та має право на гарантії, які визначені ст..26 названого Закону.

Отже позивач є вкладником Банку, у зв`язку з чим має право на відшкодування коштів за його вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Щодо визнання відповідачем нікчемними транзакцій (операції) по рахунку позивача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банку та який визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Частинами 2, 4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 цієї статті.

Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно ч.3 ст.38 вищевказаного Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Таким чином, перевірка правочинів на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється Фондом відносно правочинів укладених саме з банком, як стороною відповідного правочину.

У спірному випадку відповідачем не було встановлено обставин, які б вказували на наявність підстав для визнання нікчемним правочину, який укладено саме між позивачем та ПАТ «Банк Камбіо». Умови вказаного договору (договір обслуговування поточного рахунку) не порушують публічного порядку, що б могло свідчити про його нікчемність з огляду на положення ст..228 Цивільного кодексу України. Не наведено відповідачем і підстав для визнання нікчемним договору в силу приписів ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Матеріали справи свідчать про те, що у повідомленні за № 22/1293 від 14.06.2018 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб посилається на те, що правочин, вчинений 18.09.2014 щодо перерахування грошових коштів в межах ПАТ "Банк Камбіо" з рахунку ПАТ "СК "Оранта-Січ" на рахунок позивача у сумі 150 000,00 грн., має ознаки нікчемності, визначені у пункті 7 частини третьої статті 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI .

Встановивши підстави, з яких Уповноважена особа пов`язує нікчемність правочину, суд першої інстанції правильно зазначив таке.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з підстав укладення банком правочинів (у тому числі договорів), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (пункт 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI).

Зі змісту даної норми вбачається, що пункт 7 частини третьої статті 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI не може бути застосованим до договорів, укладених між позивачем та ПАТ "Банк Камбіо", між позивачем та ПАТ "СК "Оранта-Січ", а також до транзакцій щодо переведення коштів від ПАТ "СК "Оранта-Січ "на рахунок позивача, оскільки на підставі цих правочинів у позивача не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цих правочинів не передбачають обов`язків банку перерахувати кошти або передати майно позивачу.

Відтак, метою пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI є недопущення зменшення активів банку або якості (ліквідності) таких активів на шкоду інших кредиторів, а також захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією щодо застосування пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 910/14681/17, від 30 травня 2018 року у справі № 910/23036/16, від 23 жовтня 2018 року у справі №804/6992/15.

Відносно аргументів відповідача, які зазначені в апеляційній скарзі щодо неврахування судом першої інстанції наявності рішення про визнання правочину нікчемним, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, надав оцінку вказаним обставинам і правильно виходив з такого.

При виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI ) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15. Верховним Судом також постановами від 10 травня 2018 році у справі № 826/20429/14, від 21 червня 2018 року у справі № 802/4016 та від 21 червня 2018 року у справі № 821/3601/15-а.

Відповідно до правової позиції, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16, накази (рішення) про нікчемність правочинів не можуть встановлювати обов`язки для третіх осіб, зокрема, контрагентів Банку. Тому сам факт видання наказу про нікчемність правочину не може вважатися порушенням прав іншої сторони правочину. Велика Палата у цій справі дійшла висновку про помилкове ототожнення наказу Фонду з одностороннім правочином, що спричинило неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права в цій частині.

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення Уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину не може бути предметом судового оскарження, оскільки є внутрішнім виконавчо-розпорядчим рішенням, яке не створює жодних прав та обов`язків для третіх осіб, відповідно, видання такого наказу не може порушувати права останніх, а його сфера застосування обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Отже, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи відповідача, з якими останній пов`язував незаконність рішення суду першої інстанції. суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та по суті спірних відносин ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

В той же час, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув судові витрати по справі з Уповноваженої особи. З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (п.17 ч.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Отже оскільки Уповноважена особа, у спірних відносинах, здійснювала свої повноваження від імені Фонду, то судові витрати, у вигляді сплаченого позивачем судового збору, мають бути стягнуті за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року по справі №280/4774/18, в частині розподілу судових витрат - змінити, виклавши в наступній редакції:

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 352,40грн.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року по справі №280/4774/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, встановлені ст.329 КАС України

Вступну та резолютивну частину проголошено 18.06.2019р.

Повний текст постанови виготовлено 19.06.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк