Справа № 191/621/19(2-а/191/5/19)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2019 року м. Дніпросправа № 191/621/19(2-а/191/5/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2019 року

у справі №191/621/19

за позовом ОСОБА_1

до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Холодулькіна Віталія Артуровича

третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Холодулькіна Віталія Артуровича, за участю третьої особи Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову, винесену інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Холодулькіним Віталієм Артуровичем, серії АР №891145 від 25.01.2019 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-2 КУпАП та закрити провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 121-2 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані недотриманням порядку складення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та відсутністю доказів на підтвердження факту порушення Правил дорожнього руху, оскільки в постанові відсутні порівняльні вказівки загальної пасажиро місткості транспортного засобу згідно його технічних характеристик та реєстраційних документів, фактичної кількості пасажирів в автобусі, та безпосереднього значення перевищення кількості пасажирів.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.04.2019 адміністративний позов задоволено.

Рішення суду мотивовано тим, що факт порушення позивачем Правил дорожнього руху є недоведеним, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем прийнята без встановлення належних і допустимих доказів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Скаржник зазначає, що позивач порушив Правила дорожнього руху, а тому інспектор патрульної поліції притягнув його до адміністративної відповідальності на законних підставах, що підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення. Достатнім доказом правомірності прийнятого відповідачем рішення є відповідні пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову та свідчення поліцейських свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який виніс оскаржувану постанову. Такі докази будуть достатніми, допоки не буде надано обґрунтованих належних доказів, які безсумнівно спростують пояснення та свідчення поліцейських.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 25.01.2019 інспектором відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Холодулькіним В.А. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №891145, згідно якої 25.01.2019 позивач - ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mersedes-Benz 312, номерний знак НОМЕР_1 , в м.Дніпрі по пр.Б.Хмельницького, буд.105, виконував обов`язки з перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті регулярних перевезень, який працює у звичайному режимі №34 (вул.Курчатова - вул.Героїв Сталінграда), перевозив пасажирів в кількості більше, ніж зазначено у реєстраційних документах, чим порушив п.21.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність постанови серії АР №891145 від 25.01.2019.

Вирішуючи справу, суд виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 121-2 КУпАП перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.21.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.

При цьому, Правила дорожнього руху встановлюють вимоги до пасажирів, які повинні, зокрема: сидіти або стояти (якщо це передбачено конструкцією транспортного засобу) в призначених для цього місцях, тримаючись за поручень або інше пристосування; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху (п.5.2 ПДР).

Крім того, згідно п.27 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176, у салоні автобуса розміщується така інформація, зокрема: загальна пасажиромісткість із зазначенням окремо кількості місць для сидіння пасажирів.

В розумінні цих Правил пасажиромісткість - передбачена технічною характеристикою транспортного засобу та визначена у реєстраційних документах кількість місць для перевезення пасажирів у транспортному засобі.

Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту і Правила дорожнього руху визначають, що транспортні засоби, які використовуються для перевезення пасажирів, повинні відповідати вимогам безпеки, охорони праці та екології, державним стандартам, мати відповідну ліцензійну картку, знаходитися в належному технічному і санітарному стані і бути укомплектованими відповідно до вимог Правил дорожнього руху.

Отже, кількість пасажирських сидячих і стоячих місць вказана в реєстраційних документах транспортного засобу і залежить від моделі самого транспортного засобу.

Перевезення водіями транспортних засобів пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу, є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 121-2 КУпАП.

У свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено в ст.251 КУпАП.

В спірному випадку відповідач і скаржник вважають, що доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а також пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову та свідчення поліцейських свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який виніс оскаржувану постанову.

Втім, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії АР №891145 від 25.01.2019 не містить зазначення ні кількість місць, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу, яким керував позивач у момент його зупинки відповідачем, ні фактичну кількість пасажирів, які знаходилися в транспортному засобі в момент його зупинки.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції з посиланням на правову позицію Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Ані відповідачем, ані Департаментом патрульної поліції Національної поліції України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх висновків про наявність порушення позивачем п.21.1 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність відповідачем під час судового розгляду справи правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 КУпАП, у зв`язку з чим вказав на наявність підстав для його скасування та задоволення позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2019 року у справі №191/621/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, оскарженню не підлягає (ст..272, ч.5 ст.328 КАС України).

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко