Справа № 813/2265/17
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4548/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Довгополова О.М.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року (головуючого судді Брильовського Р.М.) розглянуте у відкритому судовому засіданні в м. Львів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу повний текст рішення складено 14.03.2019 у справі №813/2265/17 за позовом Державної служби геології та надр України до Державного підприємства «Солевиварювальний Дрогобицький завод» про анулювання спеціального дозволу на користування надрами,-

ВСТАНОВИВ:

Державна служба геології та надр України 26.06.2017 звернулася в суд з позовом до Державного підприємства «Солевиварювальний Дрогобицький завод» в якому просить припинити право користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами №6029 від 04.03.2015 року виданого відповідачу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Державна служба геології та надр України подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. А саме вказує, що судом невірно надано правову оцінку обставинам справи, із посиланням на положення Кодексу України про надра та Порядку здійснення державного геологічного контролю, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 14.12.2011 року за №1294 та Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Наголошує, що законодавчого акту, який би встановлював мораторій на перевірки надрокористувачів Державною службою геології та надр України не прийнято. Крім того, згідно з пунктом 8 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ, установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету міністрів України або за заявою суб`єкта господарювання щодо його перевірки. Наданий час мораторій встановлений вищезазначеним законом на проведення контролюючими органами перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців закінчився 01 липня 2015 року. Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VІІІ установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходів до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік здійснюється виключно з дозволу Кабінету міністрів України, за заявою суб`єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Посилається на офіційне роз`яснення щодо мораторію на проведення перевірок Міністерства юстиції України в листі від 04.12.2015 №1212/14157-0-4-15/8.1 в якому зазначається, що Закон від 28.12.2014 №71-VІІІ направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів. Перевірка Державного підприємства «Солевиварювальний Дрогобицький завод» проводилася згідно норм Кодексу України про надра та Порядку здійснення державного геологічного контролю, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 14.12.2011 року за №1294, на підставі наказів №431 від 18.12.2015 року «Про затвердження Плану проведення перевірок надрокористувачів у І кварталі 2016 року», №434 «Про проведення планових перевірок надрокористувачів І кварталі 2016 року та направлення на проведення перевірки від 09.03.2016 року №148-16/02.

Державне підприємство «Солевиварювальний Дрогобицький завод» подало відзив на апеляційну скаргу, в яких викладено заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ДП «Солевиварювальний Дрогобицький завод» зареєстровано за адресою: 82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Солоний ставок, 27.

04 березня 2015 року Державна служба геології та надр України на підставі наказу від 10.12.2014 року №397 надала Державному підприємству «Солевиварювальний Дрогобицький завод» спеціальний дозвіл на користування надрами за реєстраційним номером 6029 з метою видобування природних розсолів як сировини для виробництва кухонної солі терміном на 20 (двадцять) років.

09 березня 2016 року Західний міжрегіональний відділ Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України здійснив виїзд за адресою ДП «Солевиварювальний Дрогобицький завод», власника спеціального дозволу на користування надрами № 6029 від 04.03.2015 для проведення перевірки щодо дотримання вимог законодавства у сфері видобування корисних копалин (металічні руди, неметалічні корисні копалини, горючі тверді корисні копалини).

Проте, ДП «Солевиварювальний Дрогобицький завод» посадових осіб позивача до перевірки не допустив, про що було складено акт №02-02/06/2016-4/п-35 від 09.03.2016.

10 березня 2016 року Західний міжрегіональний відділ Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України на підставі вказаного акту склав припис № 155-16/02. Так, у вказаному приписі було зазначено ДП «Солевиварювальний Дрогобицький завод» порушення в сфері надрокористування: - не допущено посадових осіб Державної служби геології та надр України до здійснення державного нагляду (контролю), які проводились з дотриманням порядку здійснення державного нагляду (контролю), чим порушено статті 10, 11 Закону України від 05.04.2007 № 877-У «Про основні засади нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»; - не виконуються умови користування надрами, а саме не дотримуються вимоги Угоди умови користування надрами, яка є невід`ємною частиною спеціального дозволу на користування надрами № 6029 від 04.03.2015, в частині обов`язку надрокористувача допускати представників Держгеонадр для здійснення державного геологічного контролю, чим порушено статтю 24 Кодексу України про надра, Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 № 615. Зобов`язано ДП «Солевиварювальний Дрогобицький завод» у строк до 21.03.2016 усунути вищезазначені порушення вимог законодавства у сфері надрокористування шляхом надання до Західного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр України документів (завірених належним чином копій) та матеріалів, що підтверджують дотримання відповідачем вимог законодавства у сфері видобування корисних копали.

24 березня 2016 року Західним міжрегіональним відділом Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України направлено на адресу Держгеонадр України подання № 202-16/02 на зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 6029 від 04.03.2015 року, в якому зазначено, що станом на 04.04.2016 ДП «Солевиварювальний Дрогобицький завод» не надано матеріалів, які підтверджують факт усунення порушень вимог законодавства у сфері надрокористуваня.

16 серпня 2016 року наказом Держгеонадр України №253 було зупинено дію дозволу на користування надрами № 6029 від 04.03.2015, у зв`язку із наявністю підстав для анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних договорів на користування надрами.

25 серпня 2016 року позивач листом №15028/13/14-16 повідомив ДП «Солевиварювальний Дрогобицький завод» про надання йому 30 календарних днів для усунення порушень.

30 вересня 2016 року Західним міжрегіональним відділом направлено на адресу Держгеонадр України подання № 550-16/02 щодо анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 6029 від 04.03.2015, в якому зазначено, що станом на 30.09.2016 ДП «Солевиварювальний Дрогобицький завод» не надано матеріалів які підтверджують факт усунення порушень вимог законодавства у сфері надрокористування.

29 листопада 2016 року на адресу ДП «Солевиварювальний Дрогобицький завод» направлено лист № 22065/13/14-16 з проханням надати до Держгеонадр України у 15-денний строк, з моменту отримання листа, власну позицію (згоду/не згоду) на припинення права користування надрами, згідно спеціального дозволу №6029 від 04.03.2015.

Як стверджує позивач, зазначений лист відповідач отримав 07.12.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак жодної відповіді не надав.

У зв`язку з наведеним, Державна служба геології та надр України, як суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції у правовідносинах з надрокористувачами з метою не допущення протиправного використання надр звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що пункт 2 наказу Державної служби геології та надр України «Щодо анулювання та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» за №253 від 16 серпня 2016 року в частині зупинення дії Спеціального дозволу на користування надрами №6029 від 04 березня 2015 року, наданого Державному підприємству «Солевиварювальний Дрогобицький завод» визнаний протиправним та скасований у судовому порядку, а тому в адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного позову про припинення права користування надрами, шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами №6029 від 04 березня 2015 року, виданого відповідачеві, з урахуванням обставин, встановлених у рішенні Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/13045/16, які не підлягають доказування у іншій справі, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, у відповідності до вимог частини 4 статті 78 КАС України.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Державної служби геології та надр України у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Кодексом України про надра та Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615 (далі Порядок № 615 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, статтею 15 Кодексу України про надра встановлено, що надра надаються у постійне або тимчасове користування. Постійним визнається користування надрами без заздалегідь встановленого строку. Тимчасове користування надрами може бути короткостроковим (до 5 років) і довгостроковим (до 50 років). У разі необхідності строки тимчасового користування надрами може бути продовжено. Перебіг строку користування надрами починається з дня одержання спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами, якщо в ньому не передбачено інше, а в разі укладення угоди про розподіл продукції з дня, зазначеного в такій угоді.

Згідно із частиною 8 статті 16 Кодексу України про надра, переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр у встановленому законодавством порядку.

Надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу (частина 1 статті 19 Кодексу України про надра).

Зі змісту частини 2 статті 24 Кодексу України про надра слідує, що користувачі надр зобов`язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції.

Статтею 25 Кодексу України про надра встановлено, що права користувачів надр охороняються законом і можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених законодавством України. Збитки, завдані порушенням прав користувачів надр, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до законодавчих актів України.

За приписами статті 26 Кодексу України про надра право користування надрами припиняється у разі:

1) якщо відпала потреба у користуванні надрами;

2) закінчення встановленого строку користування надрами;

3) припинення діяльності користувачів надр, яким їх було надано у користування;

4) користування надрами з застосуванням методів і способів, що негативно впливають на стан надр, призводять до забруднення навколишнього природного середовища або шкідливих наслідків для здоров`я населення;

5) використання надр не для тієї мети, для якої їх було надано, порушення інших вимог, передбачених спеціальним дозволом на користування ділянкою надр;

6) якщо користувач без поважних причин протягом двох років, а для нафтогазоперспективних площ та родовищ нафти та газу - 180 календарних днів не приступив до користування надрами;

7) вилучення у встановленому законодавством порядку наданої у користування ділянки надр.

Право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів, - у судовому порядку. При цьому, питання про припинення права користування земельною ділянкою вирішується у встановленому земельним законодавством порядку.

Статтею 60 Кодексу України про надра встановлено, що державний контроль і нагляд за веденням робіт по геологічному вивченню надр, їх використанням та охороною спрямовані на забезпечення додержання всіма державними органами, підприємствами, установами, організаціями та громадянами встановленого порядку користування надрами, виконання інших обов`язків щодо охорони надр, встановлених законодавством України.

Згідно з положеннями частини першою статті 61 Кодексу України про надра державний контроль за геологічним вивченням надр (державний геологічний контроль) та раціональним і ефективним використанням надр України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Згідно із пунктом 1, підпунктом 10 пункту 4 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України №391/2011 від 06.04.2011, Державна служба геології та надр України (Держгеонадра України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр. Держгеонадра України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами, поновлює їх дію.

Відповідно до пункту 22 Порядку №615, дія дозволу може бути зупинена органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері здійснення державного гірничого нагляду, епідеміологічного нагляду (спостереження), державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, органів місцевого самоврядування, органів ДФС у разі: порушення надрокористувачем умов користування надрами, передбачених дозволом або угодою про умови користування ділянкою надр; виникнення внаслідок проведення робіт, пов`язаних з користуванням ділянкою надр, безпосередньої загрози життю чи здоров`ю працівників або населення; невиконання в установлений строк приписів уповноважених органів щодо усунення порушень законодавства у сфері надрокористування або охорони навколишнього природного середовища.

Після зупинення дії дозволу надрокористувач зобов`язаний зупинити проведення на наданій йому в користування ділянці надр робіт, передбачених дозволом.

Зупинення дії дозволу не звільняє надрокористувача від обов`язку проводити на ділянці надр роботи, пов`язані із запобіганням виникненню аварійної ситуації або усуненням її наслідків.

Зупинення дії дозволу не є підставою для переривання строку його дії.

Дія дозволу поновлюється органом з питань надання дозволу після усунення надрокористувачем причин, що призвели до зупинення його дії.

У разі визнання судом незаконним зупинення дозволу строк дії дозволу вважається таким, що автоматично продовжений на строк незаконного зупинення.

Відповідно до пункту 23 Порядку №615 право користування надрами припиняється з підстав та у порядку, передбаченому Кодексом України про надра та Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що позивач наділений повноваженнями щодо переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення, проте у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 статті 26 Кодексу України про надра, у разі незгоди користувачів право користування надрами припиняється у судовому порядку.

Верховним Судом України у постановах від 25 червня 2011 року у справі № 21-36а11, від 19 вересня 2011 року у справі № 21-164а11 та від 10 грудня 2013 року у справі № 21-450а13 та постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 802/4846/13-а та від 26 червня 2018 року у справі № 802/923/14-а було зроблено правовий висновок про те, що право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, самостійно або у судовому порядку. У разі відсутності спору відповідач має право у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 3, 7 частини 1 статті 26 Кодексу, самостійно припиняти право користування надрами, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів це право припиняється у судовому порядку.

Колегія суддів враховує, що 29 листопада 2016 року на адресу ДП «Солевиварювальний Дрогобицький завод» направлено лист № 22065/13/14-16 з проханням надати до Держгеонадр України у 15-денний строк, з моменту отримання листа, власну позицію (згоду/не згоду) на припинення права користування надрами, згідно спеціального дозволу №6029 від 04.03.2015, яким відповідачем отримано 07.12.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак жодної відповіді не надав.

Судом встановлено, що 22 серпня 2016 року ДП «Солевиварювальний Дрогобицький завод» звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Державної служби геології та надр України за №253 «Щодо анулювання та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» від 16 серпня 2016 року в частині зупинення дії Спеціального дозволу на користування надрами № 6029 від 04 березня 2015 року, наданого Державному підприємству «Солевиварювальний Дрогобицький завод» (пункт 14 Додатку 2 «Перелік спеціальних дозволів на користування надрами, дія яких зупинена до наказу №253 від 16 серпня 2016 року), справа № 826/13045/16.

За результатами розгляду справи № 826/13045/16 - 26 вересня 2018 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким у задоволенні позову ДП «Солевиварювальний Дрогобицький завод» відмовлено повністю.

18 грудня 2018 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/13045/16 апеляційну скаргу ДП «Солевиварювальний Дрогобицький завод» задоволено, скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 826/13045/16 та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено, зокрема визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Державної служби геології та надр України «Щодо анулювання та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» за №253 від 16 серпня 2016 року в частині зупинення дії Спеціального дозволу на користування надрами №6029 від 04 березня 2015 року, наданого Державному підприємству «Солевиварювальний Дрогобицький завод» (пункт 14 Додатку 2 «Перелік спеціальних дозволів на користування надрами, дія яких зупинена до наказу №253 від 16 серпня 2016 року) і відповідно вказане судове рішення набрало законної сили.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першої статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Частиною 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені вказаними судовими рішеннями у справі № 826/13045/16, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді означеної справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені вказані вище обставини, у відповідності до вимог частини 4 статті 78 КАС України.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 у справі № 826/13045/16 було встановлено, що перевірка була призначена з порушенням пункту 6 Порядку № 1294, відповідно до якого планові перевірки надрокористувачів проводяться відповідно до квартального плану проведення перевірок, який затверджується Держгеонадрами до 25 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому, оскільки перевірка призначена з порушенням зазначених вимог нормативно-правових актів, наслідки такої перевірки також є протиправними, а саме припис та наказ Державної служби геології та надр України за №2532 від 16 серпня 2016 року в частині зупинення дії Спеціального дозволу на користування надрами № 6029 від 04 березня 2015 року.

Колегія суддів вказує, що виявлення порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства можливе лише в ході здійснення заходу державного нагляду. При цьому, оскільки посадовими особами Держгеонадра України перевірка не проводилась у зв`язку з недопущенням суб`єктом господарювання до такої перевірки, позивач не може посилатися на порушення відповідачем законодавства про надрокористування.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 22 січня 2019 року по справі № 816/1481/17, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Щодо посилань скаржника із підстав, що судом першої інстанції невірно надано правову оцінку обставинам справи, із посиланням на положення Кодексу України про надра та Порядком здійснення державного геологічного контролю, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 14.12.2011 року за №1294 та Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», пункт 8 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ, Пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VІІІ, лист Міністерства юстиції України від 04.12.2015 №1212/14157-0-4-15/8.1 та того, що перевірка Державного підприємства «Солевиварювальний Дрогобицький завод» проводилася згідно норм Кодексу України про надра та Порядку здійснення державного геологічного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2011 року за №1294, на підставі наказів №431 від 18.12.2015 року «Про затвердження Плану проведення перевірок надрокористувачів у І кварталі 2016 року», №434 «Про проведення планових перевірок надрокористувачів І кварталі 2016 року та направлення на проведення перевірки від 09.03.2016 року №148-16/02 зводяться до оцінки і не врахування висновків постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/13045/16, яке набрало законної сили і апеляційний суд вказує, що згідно із частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами, а тому такі вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними в даному спорі.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, пункт 2 наказу Державної служби геології та надр України «Щодо анулювання та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» за №253 від 16 серпня 2016 року в частині зупинення дії Спеціального дозволу на користування надрами №6029 від 04 березня 2015 року, наданого Державному підприємству «Солевиварювальний Дрогобицький завод» визнаний протиправним та скасований у судовому порядку, в адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного позову про припинення права користування надрами, шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами №6029 від 04 березня 2015 року, виданого відповідачеві, з урахуванням обставин, встановлених у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 у справі № 826/13045/16, які не підлягають доказування у іншій справі, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, у відповідності до вимог частини 4 статті 78 КАС України, а тому судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року у справі №813/2265/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

О.М. Довгополов

Повний текст постанови складено 21.06.2019