Справа № 826/14385/16
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2019 року

Київ

справа №826/14385/16

адміністративне провадження №К/9901/7167/19, К/9901/7242/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В, судді Чиркіна С.М., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Тростянецьке хлібоприймальне підприємство», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрлюкс-Буд», Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією «Сантрейд» про визнання протиправним та скасування рішення за касаційними скаргами Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» та Міністерства юстиції України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Бєлової Л.В., Аліменка В.О., Безименної Н.В. від 27 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - МЮУ, відповідач), треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Тростянецьке хлібоприймальне підприємство», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрлюкс-Буд», Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією «Сантрейд» (далі - треті особи), у якій просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про скасування рішень про державну реєстрацію та їх обтяжень» № 1823/5 від 02 липня 2016 року.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Конституцію України, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджене наказом Міністерства юстиції України № 37/5 від 12 січня 2016 року, та вказує на протиправність наказу від 02 липня 2016 року № 1823/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію та їх обтяжень», оскільки Міністерством юстиції України не повідомлено суб`єкта оскарження про розгляд скарги на його дії та рішення, що позбавило державного реєстратора КП «Тульчинське МБТІ» ОСОБА_1 подати письмові пояснення по суті скарги.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що представником відповідача надано докази на підтвердження опублікування Департаментом державної реєстрації на офіційному веб-сайті Мін`юсту оголошення про засідання Комісії 2 липня 2016 року, що є належним способом повідомлення осіб про час і місце розгляду скарги, а обставини щодо неподання державним реєстратором пояснень під час засідання Комісії не є підставою для скасування наказу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив з того, що під час розгляду скарг по суті позивач не запрошувався, його не було своєчасно повідомлено про час та місце розгляду скарги, а також йому своєчасно не направлялися копії скарги та додані до неї документи, чим позбавлено позивача права надати відповідні пояснення з приводу скарги, які також мали б враховуватися під час розгляду зазначеної скарги, що є порушенням статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» та пункту 11 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1128 (далі - Порядок № 1128).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Міністерство юстиції України та Дочірнє підприємство «Сантрейд» звернулися із касаційними скаргами до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, у яких просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити у силі рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційні скарги подано 14 березня 2019 року.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 червня 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Чиркіна С.М.

Ухвалами Верховного Суду від 01 квітня 2019 року відкрито касаційні провадження у справі № 826/14385/16 та запропоновано сторонам надати відзиви на касаційну скаргу.

Разом з касаційною скаргою Дочірнє підприємство «Сантрейд» подано клопотання про участь у судовому засіданні під час розгляду справи у касаційному порядку його представника, у задоволенні яких було відмовлено ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2019 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що 30 червня 2016 року Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією «Сантрейд» звернулося до Міністерства юстиції України із скаргою № 10-411, в якій просило:

- скасувати рішення державного реєстратора «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29791766 від 27 травня 2016 року, номер запису про право власності 14700955 та закрити відповідний розділ у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна за № 41;

- скасувати рішення державного реєстратора «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29745197 від 25.05.2016, номер запису про право власності 14695626 та закрити відповідний розділ у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна за № 41;

- скасувати рішення державного реєстратора «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29796478 від 28 травня 2016 року, номер запису про право власності 14695626 та закрити відповідний розділ у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна за № 41;

- скасувати рішення державного реєстратора «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29693260 від 21 травня 2016 року, номер запису про право власності 14695626 та закрити відповідний розділ у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна за № 41.

- до моменту вирішення скарги по суті, з метою недопущення прийняття нових рішень державним реєстратором ОСОБА_1 тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та призупинити дію його електронного ключа доступу;

- анулювати доступ державного реєстратора ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За результатами розгляду скарги Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» від 30 червня 2016 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 липня 2016 року за № 10526-0-26-16, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації складено висновок від 02 липня 2016 року, яким встановлено, що попри наявні записи про право власності Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» на єдині майнові комплекси, комплекси будівель та споруд, які розташовані за адресами: Вінницька область, Тростянецький район, с. Демківське, вул. Привокзальна, 2 та Вінницька область, Тростянецький район, смт Тростянець, вул. 1 Травня, 26 , за наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав державним реєстратором ОСОБА_1 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 29745197 та № 29796478, відповідно до яких відкриті нові розділи щодо цілісних майнових комплексів та внесено записи про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлюкс-Буд», що суперечить вимогам пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також на засіданні Комісією встановлено, що за наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав державним реєстратором ОСОБА_1 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 29693260, що суперечить вимогам пункту 1 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки на підставі зазначеного рішення у Державному реєстрі прав відкрито розділ щодо асфальтобетонного покриття № 92 за адресою: Вінницька область, Тростянецький район, с. Демківське, вул. Привокзальна, 2, присвоєно об`єкту нерухомого майна новий реєстраційний номер 41 та внесено до нього запис про право власності Відкритого акціонерного товариства «Тростянецьке хлібоприймальне підприємство», проте асфальтобетонне покриття не може виступати окремо визначеним об`єктом нерухомого майна, права на який підлягають державній реєстрації.

На засіданні Комісією також встановлено, що за наявності підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав державним реєстратором ОСОБА_1 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 29791766, на підставі якого у Державному реєстрі прав відкрито розділ щодо комплексу будівель та споруд, який розташований за адресою: Вінницька область, Тростянецький район, смт Тростянець, вул. 1 Травня, 26 , та складається з гаража, бані (літ. 91), навісу для комбайнів (літ. 92), підсобного господарства (літ. 93), сховища кукурудзи (літ. 94), складу безтарного збереження зерна (літ. 95), асфальтної площадки (літ. 96), проте згідно з даними Державного реєстру прав до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з реєстраційним № 16906459 не подавався документ, що посвідчує виникнення права власності Відкритого акціонерного товариства «Тростянецьке хлібоприймальне підприємство» на комплекс будівель та спору. При цьому, скаржник на засіданні Комісії наголосив, що комплекс будівель та споруд знаходиться на території єдиного майнового комплексу, комплексу будівель та споруд, який розташований за адресою: Вінницька область, Тростянецький район, смт Тростянець, вул. 1 та перебуває у власності Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд».

На підставі висновку Комісії Міністерством юстиції України прийнято оскаржуваний наказ.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі Міністерство юстиції України зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку з приводу порушення Мін`юстом України під час розгляду скарги вимог Порядку № 1128, зокрема, у частині неповідомлення зацікавлених осіб про проведення засідання, оскільки відповідне оголошення із зазначенням часу та місця проведення засідання з розгляду скарги було розміщено на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України. При цьому, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України є належним повідомленням зацікавлених осіб.

У касаційній скарзі Дочірнє підприємство «Сантрейд» додатково вказує на те, що судом апеляційної інстанції не було досліджено оскаржуваного наказу по суті та не перевірено правомірності дій державного реєстратора, відтак, вважає, що судом апеляційної інстанції необґрунтовано скасовано оскаржуваний наказ, виходячи лише з наявності формальних порушень процедури розгляду скарги.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційні скарги Міністерства юстиції України та Дочірнього підприємства «Сантрейд», в якому зазначається, що суд апеляційної інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, просить залишити його без змін, а касаційні скарги - без задоволення, оскільки судом апеляційної інстанції правильно встановлено неправомірність оскаржуваного наказу комісії Міністерства юстиції України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року відповідає не повністю, а вимоги касаційних скарг є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, повноваження Міністерства юстиції України у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком № 1128.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Пунктом 2 Порядку № 1128 встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

До повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Процедура розгляду скарги визначена статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком № 1128.

Так, відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про, зокрема, задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ» та «д» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

Під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду (пункт 9 Порядку № 1128).

Відповідно до пункту 10 Порядку № 1128 суб`єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту;

3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).

Згідно з пунктом 11 Порядку № 1128 копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб`єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються комісією до розгляду.

У разі повідомлення скаржником та/або його представником, іншими особами, які беруть участь у розгляді скарги по суті, про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того ж предмета, з тих же підстав, про які зазначено у скарзі, ними надається копія відповідного рішення суду на засідання комісії.

Зі змісту наведених вище положень можна дійти до висновку, що Міністерство юстиції України повинно обрати і притримуватися такої процедури розгляду скарги, за якої не тільки скаржник, але й суб`єкт оскарження та зацікавлені особи повинні бути обізнаними про подання скарги, дату, час і місце її розгляду. Інакше кажучи, обрати форму повідомлення зацікавленої особи про скаргу і порядок її розгляду, які з погляду стороннього зовнішнього спостерігача має свідчити про поінформованість суб`єкта оскарження чи зацікавленої особи, а також про об`єктивну спроможність суб`єктів реєстраційних відносин виразити і донести до Міністерства юстиції України свою позицію щодо доводів скарги.

Використане у нормативному приписі пункту 9 Порядку № 1128 слово «обов`язково» для вираження волі на те, що під час розгляду скарги по суті Міністерство юстиції України має запросити скаржника та/або його представника (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі або встановлених відповідно до відомостей реєстрів вказує на істотність, безальтернативність та необхідність вчинення дій, спрямованих на прикликання скаржника та суб`єкта оскарження (тобто особи, чиї дії оскаржуються) для розгляду скарги по суті. Таке запрошення має на меті не лише проінформувати зацікавлених осіб про розгляд скарги, але й забезпечити їм реальну можливість взяти участь у засіданні, з тим, щоб їхні пояснення були прийняті та враховані.

Закон не містить вказівки впродовж якого строку чи до якої події Міністерства юстиції має повідомити про розгляд скарги, і суд не ставить собі за обов`язок його визначити. Але попри це, суд вважає, що Міністерство юстиції України повинно його застосувати таким чином, щоб за зовнішнім виглядом можна було би побачити, що Міністерство юстиції України вдавалось до розумних і необхідних заходів для розгляду скарги і забезпечення прав учасників реєстраційних відносин.

Повідомлення суб`єктів оскарження в надмірно стислі строки не можна визнати розумним і прийнятним, щоб вважати суб`єкта оскарження або зацікавлену особу поінформованою про надходження скарги і правоможною на участь у її розгляді.

Недотримання порядку розгляду скарги у вимірі сказаного, мети, значення і призначення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за наслідками якої один із суб`єктів реєстраційних дій втрачає речове право, а інший набуває, і при цьому відбувається обмеження права першого на можливість щонайменше донести свою позицію про правильність дій державного реєстратора чи суб`єкта державної реєстрації прав, не може і не повинно визнаватися формальним порушенням.

Неприбуття осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Отже, неприбуття лише належним чином повідомлених осіб не перешкоджає розгляду справи. Якщо на засідання не прибула особа, яку належним чином не повідомили, то це перешкоджає розгляду скарги. Ці обставини повинні з`ясовуватися до початку розгляду скарги секретарем комісії відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2016 року № 37/5.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 826/9791/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 821/669/17.

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що листом від 01 липня 2016 року на адресу КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» надіслано копію скарги Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» та отримано останнім 12 липня 2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

На цій підставі суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що відповідачем порушено пункт 11 Порядку № 1128, оскільки у цьому пункті зазначено, що копії скарги та доданих до неї документів надаються суб`єкту оскарження та заінтересованим особам, зазначеним у скарзі або встановленим відповідно до відомостей реєстрів, не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідачем не було дотримано вимог чинного законодавства, оскільки позивач, який є заінтересованою особою та який здійснив спірні реєстраційні дії, не був належним чином та своєчасно повідомлені про розгляд скарги № 10-411 від 30 червня 2016 року.

Вказані обставини позбавили позивача права на прийняття участі у розгляді скарги, надання ним пояснень (заперечень) та доказів на їх обґрунтування з метою її повного та об`єктивного розгляду і прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Зазначені процедурні порушення розгляду скарги обумовлюють наявність достатніх і необхідних правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу № 1823/5 Міністерства юстиції України від 02 липня 2016 року «Про скасування рішень про державну реєстрацію та їх обтяжень».

Тому зазначений наказ не підлягає перевірці по суті встановлених ним обставин, тобто результатів перевірки скарги № 10-411 від 30 червня 2016 року, оскільки позбавлення заінтересованої особи можливості взяти участь у розгляді скарги є істотним порушенням процедури розгляду скарги, яке ставить під сумнів безсторонність (неупередженість), повноту перевірки та обґрунтованість рішення, що є достатньою підставою для визнання протиправним та скасування спірного наказу.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 826/19452/16, від 20 травня 2019 року у справі № 826/9046/16.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що під час розгляду скарги Дочірнього підприємства «Скайтрейд» № 10-411 від 30 червня 2016 року відповідачем порушено процедуру розгляду скарг у сфері державної реєстрації, а саме: вимоги пунктів 9-11 Порядку № 1128, а тому спірний наказ підлягає скасуванню, оскільки відповідачем його прийнято із порушенням процедури, визначеної чинним законодавством.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що порушення Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації процедури розгляду скарги, що стало підставою для скасування наказу Міністерства юстиції України, не означає, що суд погоджується/не погоджується із правомірністю дій державного реєстратора під час здійснення спірних реєстраційних дій, оскільки по суті виявлених порушень у діях державного реєстратора оскаржуваний наказ у судах першої та апеляційної інстанцій не перевірявся. Необхідність у такій перевірці може виникнути, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що Комісією дотримано процедуру розгляду скарги, однак позивач не погоджується із виявленими порушеннями по суті. При цьому, як встановлено судами попередніх інстанцій зі змісту адміністративного позову ОСОБА_1 , правомірність наказу Міністерства юстиції України від 02 липня 2016 року № 1823/5 оскаржувалась лише з підстав наявності процесуальних порушень зі сторони Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстраціях.

Відтак, скасування наказу Міністерства юстиції України внаслідок порушення процедури здійснення розгляду скарг у сфері державної реєстрації може бути підставою для повторного розгляду за встановленою процедурою Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації скарги з дотриманням всіх приписів та вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 1128, та прийняття за результатами розгляду обґрунтованого та законного рішення.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland),заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у рішенні суду апеляційної інстанції повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційних скарг їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає у силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Міністерства юстиції України та Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» залишити без задоволення.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

С.М. Чиркін