Справа № 826/17008/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 червня 2019 року № 826/17008/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ,

вул. Бульварно-Кудрявська, 16)

про визнання потиправними дій, зобов`язати вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Київ по відмові у перегляді та перерахунку розміру пенсії та у застосуванні щодо ОСОБА_1 норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які набрали законної сили з 01.01.2018 року; визнати факт наявності трудового стажу підтвердженого записами у трудових книжках загальним терміном у 28 років 6 місяців та 24 дні; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Київ перерахувати розмір пенсії відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який діяв на час отримання ОСОБА_1 права на пенсію за віком.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.10.2018 р. відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що по його власним підрахункам, які містяться в трудовій книжці, трудовий стаж складає 28 років 6 місяців та 29 днів, а не 23 роки 2 місяці 24 дні. Крім того, Позивач зазначає, що йому безпідставно відмовлено в перерахунку пенсії з урахуванням ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення"

Відповідачем не надано суду письмових пояснень щодо предмету спору.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що з лютого 2018 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В липні 2018 року Позивач звернувся до Головного управляння Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про перерахунок йому пенсії.

Листом від 02.08.2018 р. №51777/02/Х-4015 Головне управляння Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило Позивач, що на даний час пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 24 роки 6 днів та заробітної плати, визначеної за період роботи з 01.12.1992 по 31.01.1998, з 01.08.2003 по 03.11.2003, з 01.04.2004 по 31.05.2004, з 18.03.2005 по 30.04.2005 та з 01.04.2006 по 31.08.2006. Коефіцієнт страхового стажу - 0,24000, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати -0,43217. Розмір пенсії з 08.02.2018 складає 1435,00 грн, де: 557,80 грн - основний розмір пенсії; 877,20 грн - державна адресна допомога. Розмір пенсії з 08.02.2018 складає 1435,00 грн, де: 557,80 грн - основний розмір пенсії; 877,20 грн - державна адресна допомога.

Позивач вважає бездіяльність Відповідача протиправною щодо не перерахування йому пенсії, звернувся до суду з даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання факту наявності трудового стажу підтвердженого записами у трудових книжках загальним терміном у 28 років 6 місяців та 24 дні, Суд зазначає наступне.

Позивач у адміністративному позові зазначає, що за його власними підрахунками, які містяться в трудовій книжці, трудовий стаж складає 28 років 6 місяців та 29 днів.

Статтею 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (в редакції станом на лютий 2018 р.) право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (надалі - Порядок №637) встановлено що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В пункті 3 Порядку №637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, відсутності необхідних записів, або коли записи неправильні або неточні, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості отримання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутність архівних даних з інших причин, трудовий стаж встановлюється на основі свідчень не менше двох свідків, які знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві або в одній системі, і має документ про свій робота за період, відносно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до підпункту "б" пункту 7 Порядку №637, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З наведених норм законодавства України вбачається, що додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п.п. 17, 18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. В такому ж порядку показаннями свідків підтверджується час роботи громадян із числа національних меншин, примусово виселених з місць постійного проживання в 30 - 40 роки, а також час роботи в колгоспі до 1965 року у випадках, коли неможливо одержати документи про наявний стаж роботи, незалежно від причин відсутності необхідних документів. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Судом досліджено копію трудової книжки (дублікат) серія НОМЕР_1 , яка надана до матеріалів справи Позивачем та встановлено, що перший запис містить наступний зміст: «До поступления в универмаг «Детский мир» общий трудовой стаж составляет 14 (четырнадцать) лет. (со слов)».

В матеріалах справи міститься Розрахунок стажу здійсненний Лівобережним УПФУ м. Києва, в якому зазначено, що загальний стаж ОСОБА_1 складає 23 роки 2 місяці 24 дні.

Листом від 02.08.2018 р. №51777/02/Х-4015 Головне управляння Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило Позивач, що на даний час пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 24 роки 6 днів та заробітної плати, визначеної за період роботи з 01.12.1992 по 31.01.1998, з 01.08.2003 по 03.11.2003, з 01.04.2004 по 31.05.2004, з 18.03.2005 по 30.04.2005 та з 01.04.2006 по 31.08.2006.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявна лише копія трудової книжки Позивача, з якої не можливо встановити стаж роботи за період з 1972 р. - 01.01.1987 р. останнього, а з наявних записів вбачається, що трудовий стаж Позивача складає 12 років 2 місяці та 24 дні (за період з 01.09.1987 р. по 21.08.2006 р.).

Також, Суд звертає увагу, що в трудовій книжці Позивача містяться виправлення на сторінках 14-15.

У відповідності до ст. 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застраховані особи та члени їхніх сімей мають право на оскарження дій (бездіяльності) страхувальників, виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб відповідно до законодавства про звернення громадян, а також у судовому порядку. Страхувальники мають право на оскарження дій (бездіяльності) виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб у порядку підлеглості до вищого органу або посадової особи, а також у судовому порядку. Оскарження дій страхувальників чи виконавчих органів Пенсійного фонду здійснюється в разі, якщо страхувальником або посадовими особами виконавчих органів Пенсійного фонду порушено права і законні інтереси застрахованих осіб, створено перешкоди для здійснення прав і законних інтересів таких осіб внаслідок дій чи бездіяльності страхувальника, посадових осіб виконавчих органів Пенсійного фонду чи прийнятого виконавчими органами Пенсійного фонду рішення або покладено на застраховану особу чи пенсіонера обов`язки, які не передбачені цим Законом.

Згідно правового висновку зробленого Верховним Судом у постанові від 08.10.2018 р. у справі №706/1637/16-ц закриваючи провадження у справі, апеляційний суд, правильно застосував положення пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи, дійшов обґрунтованого висновку, що спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично стосуються рішень та дій управління пенсійного фонду, його посадових осіб щодо непризначення заявнику пенсії на пільгових умовах, з урахуванням недотримання останнім визначеної законом процедури встановлення факту на підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства та віднесення вирішення таких питань до компетенції спеціально створеної пенсійним фондом комісії.

Враховуючи діючий порядок, отримавши відмову органу, який призначає пенсії, в разі незгоди з його рішенням на підставі статті 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини другої статті 124 Конституції України Позивач має право звернутися за захистом свого права в суд, але не із заявою про встановлення факту трудових відносин, що дають право призначення пенсії на пільгових умовах, а зі скаргою на рішення органу Пенсійного фонду України за правилами адміністративного судочинства.

З аналізу матеріалів справи та норм закону, Суд приходить до висновку, що Позивачем не надано суду доказів того, що у останнього трудовий стаж складає 28 років 6 місяців та 24 дні, а отже, позовні вимоги Позивача в даній частині не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Київ по відмові у перегляді та перерахунку розміру пенсії та у застосуванні норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які набрали законної сили з 01.01.2018 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Київ перерахувати розмір пенсії відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який діяв на час отримання позивачем права на пенсію за віком, Суд зазначає наступне.

Позивач в позовній заяві зазначає, що оскільки право на пенсію за віком у останнього виникло з 1 вересня 2017 року, а тому застосування Відповідачем щодо Позивача норм, які набрали законної сили з 1 січня 2018 року є протиправним, Суд не погоджується з даними твердженнями з наступних підстав.

Статтею 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зазначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь - який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи яка дає право на цю пенсію.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV з наступними змінами і доповненнями (надалі - Закон №1058) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбувається не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З положеннями п. 1.6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1 (надалі - Порядок №22-1), вбачається, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Пунктом 1.7 Порядку №22-1, встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що Позивач саме у січні 2018 року звернувся до Пенсійного фонду з заяву про призначення пенсії.

З аналізу матеріалів справи та норм законів, Суд приходить до висновку, що дату, з якої необхідно призначити пенсію Позивачу, необхідно рахувати з січня 2018 року, оскільки саме цього дня, місяця і року зареєстрована заява Позивача щодо призначення йому пенсії за віком Пенсійним фондом, а не з 01вересня 2017 року з настанням пенсійного віку.

Також, з матеріалів справи вбачається, а Позивачем не спростовано, що на даний час пенсію Позивачу обчислено з урахуванням страхового стажу 24 роки 6 днів та заробітної плати, визначеної за період роботи з 01.12.1992 по 31.01.1998, з 01.08.2003 по 03.11.2003, з 01.04.2004 по 31.05.2004, з 18.03.2005 по 30.04.2005 та з 01.04.2006 по 31.08.2006.

На підставі ч. 1 ст.26 Закону №1058-IV, вбачається, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до ст. 28 Закону №1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

В абзаці 4 п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2001 року N 9-рп/2001, зазначено, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

У абзаці 6 п. 2.1 Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року N 1-42/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" зазначено, що Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі "Airey проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Kjartan Asmundsson проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Оскільки пенсія є періодичним платежем, виплата якої за загальним правилом не обмежена у часі, тому у разі встановлення права на певний її розмір, вона виплачується у цьому розмірі до того часу, поки не відбудуться зміни у законодавстві.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Б. Федорчук