Справа № 500/1046/19
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1046/19

18 червня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Заблоцька І.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Лучанко Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року за №Ф-5305-23,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (надалі, позивач, ФОП ОСОБА_2 ) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (надалі, відповідач, ГУ ДФС у Тернопільській області), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила, визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року за №Ф-5305-23 та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року за №Ф-5305-23 на суму 5890,86 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивачем 25.01.2015 року було помилково подано звіт з Єдиного соціального внеску, а саме Додаток 5 таблиці 2 "Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування" за 2014 рік, де відображено суму по єдиному соціальному внеску в розмірі 5071,80 грн. Вказав, що на наступний день 26.01.2015 року, в межах строку подання звітності, для виправлення вказаної помилки позивачем подано Додаток 6 таблиці 3 таблиці "Відомості про збільшення або зменшення сум зобов`язань за страховими внесками за результатами проведеної перевірки (звірки) за 2014 рік, де нею було скасовано нараховану суму по єдиному соціальному внеску в розмірі 5071,80 грн., оскільки вона є пенсіонером за віком. При цьому, вказав, що після подання скоригованого звіту позивачем, жодних дій податковим органом здійснено не було. Вважає, що у позивача як у фізичної особи - підприємця, пенсіонера, є пільги щодо сплати єдиного соціального внеску, а у матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Таким чином, вважає, що відповідачем не доведено обов`язку позивача щодо сплати єдиного соціального внеску, а відповідачем протиправно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 03.06.2019 року о 11:00 год.

03.06.2019 року у відкритому судовому засіданні оголошено перерву до 18.06.2019 року о 10:00 год., а також замінено неналежного відповідача з Тернопільської ДПІ Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області на належного відповідача ГУ ДФС у Тернопільській області.

Представник відповідача подав до суду відзив, в якому зазначив, що єдиний внесок, самостійно визначений фізичною особою - підприємцем, в тому числі який обрав спрощену систему оподаткування, і є пенсіонером за віком або інвалідом та отримує, відповідно до закону, пенсію за віком або соціальну допомогу, підлягає сплаті на загальних підставах та не підлягає скасуванню. Вказав, у разі несвоєчасної сплати самостійно визначеного зобов`язання такі особи несуть відповідальність відповідно до ст. 25 Закону №2464. Вважає, що у разі виявлення помилки у звіті до закінчення строку подання цього звіту, страхувальник повторно формує та подає звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку. Зазначив, що чинним вважається останній електронний або паперовий звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, а тому якщо страхувальником до закінчення строку подання звіту подаються за поточний звітний період лише окремі таблиці звіт із зазначенням типу форми "скасовуюча", "додаткова", це не вважається звітом і таким, що подавався. Тому вважає, що сума, вказана позивачем у звіті підлягає сплаті на загальних підставах та не підлягає скасуванню, а оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є правомірною.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити повністю, з мотивів, наведених у позовній заяві, з урахуванням уточнень.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні повністю, з мотивів, наведених у відзиві на адміністративний позов.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа - підприємець, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії НОМЕР_1 , Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Також, позивач є пенсіонером з 12.02.2013 року, що підтверджується Пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 .

25 січня 2015 року ОСОБА_2 подала до Тернопільської ОДПІ звіт з Єдиного соціального внеску, а саме, Додаток 5 таблиці 2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування» за 2014 рік де було відображено суму по єдиному соціальному внеску в розмірі 5071,80 грн.

Після цього, 26 січня 2015 року, позивачем подано Додаток 6 таблиці 3 «Відомості про збільшення або зменшення сум зобов`язань за страховими внесками за результатами проведеної перевірки (звірки)» за 2014 рік про скасування нарахованої суми по єдиному соціальному внеску в розмірі 5071,80 грн. Вказаний звіт був зареєстрований податковим органом, що підтверджується квитанцією №2 від 26.01.2015 року.

В подальшому, Головним управлінням ДФС у Тернопільській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року №Ф-5305-23 про те, що станом на 30.04.2019 року у ОСОБА_2 існує заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені у розмірі 5890,86 грн.

Не погоджуючись із винесеною податковим органом вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464).

Пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску відносить фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (надалі, Закон №1058), пенсіонером визнається особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Розглядаючи у системному взаємозв`язку вказані норми Закону № 1058 та положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464, досягнення пенсійного віку (визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV) є загальним страховим ризиком, який поруч із інвалідністю, вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати. Однак визначення статусу «пенсіонера за віком» передбачає необхідність отримання особою саме страхової виплати у формі пенсії. Водночас, із проаналізованих положень законодавства не можна зробити висновок про пряму нормативну вказівку щодо обов`язкового виду страхової виплати, яку повинна отримувати особа, що досягла пенсійного віку, для застосування норми про звільнення від сплати єдиного внеску.

Таким чином, частина четверта статті 4 Закону № 2464 передбачає сплату єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні віку, визначеного статтею 26 Закону № 1058, виключно на добровільних засадах.

Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» перше речення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI було викладено у новій редакції: «Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.»

Отже, частина четверта статті 4 Закону № 2464-VI встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV. Цією нормою не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску.

Конституційний Суд України у рішенні від 04.06.2019 року у справа № 1 -13/2018 (1844/16, 3011/16) зазначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

Системний аналіз норм чинного законодавства України дає підстави вважати, що фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається. На думку суду, такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Суд зазначає, що суб`єктом владних повноважень не доведена наявність договору про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У контексті наведеного, суд вважає, що у спірному випадку, у позивача існували передбачені законом пільги та відсутній обов`язок щодо подання звіту зі сплати єдиного соціального внеску. При цьому, суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435, оскільки вказаний Порядок не був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Отже, суд вважає, що вказаний звіт з Єдиного соціального внеску, а саме, Додаток 5 таблиці 2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування» був помилково поданий позивачем.

З обставин даної справи також вбачається, що для виправлення помилки, допущеної при поданні звіту з єдиного соціального внеску, позивачем було подано Додаток №6 таблиці 3 "Відомості про збільшення або зменшення сум зобов`язань за страховими внесками за результатами проведеної перевірки (звірки) за 2014 рік", яким зменшено нараховану суму по єдиному соціальному внеску в розмірі 5071,80 грн.

При цьому, суд приймає до уваги твердження представника позивача, що після реєстрації Додатку №6 таблиці 3 працівниками податкового органу не було вчинено жодних дій щодо внесення відповідних змін.

Крім того, у відповідності до пункту 5.1 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року №454, у разі виявлення помилки у звіті страхувальник має право до закінчення терміну подання цього звіту повторно сформувати та подати звіт до органу доходів і зборів за місцем взяття на облік Чинним вважається останній електронний або паперовий звіт, поданий страхувальником до закінчення термінів подання звітності, визначених цим Порядком.

У контексті наведеного, суд також приймає до уваги заяви позивача від 27.03.2017 та від 16.03.2018 року щодо проведення звірки через "Електронний кабінет" та скасування заборгованості з єдиного соціального внеску

Таким чином, суд вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, на думку суду, у позивача відсутній обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску.

Також, у відповідності до частини другої ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Однак, враховуючи вимоги ст. 245 КАС України, суд вважає, що належним способом порушених прав позивача є визнання протиправною та скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

В той же час, у відповідності до частини 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд вважає, що дії Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо формування та направлення позивачу оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) відповідають вимогам чинного законодавства України, оскільки дії даного суб`єкта владних повноважень по формуванню та направленню податкових вимог платникам податків належать до повноважень податкових органів.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

У розумінні ст.139 КАС України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС України у Тернопільській області про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року за №Ф-5305-23 - задовольнити частково.

2.Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року №Ф-5305-23.

3.У задоволенні решти позовних вимог -відмовити.

4.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС України у Тернопільській області (м.Тернопіль, вул. Білецька, 1, ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ід. № НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 02.05.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 червня 2019 року.

Головуюча суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.