Справа № 160/236/19
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2019 року Справа № 160/236/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О.В.,
секретаря судового засідання Максименко Е.М.,
представника позивача Коваленко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Техномаш" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду у підготовому засіданні.
В підготовчому засіданні 02.04.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 18.04.2019 року.
В судовому засідані 18.04.2019 року оголошено перерву до 14.05.2019 року.
В обгрунтування позову зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки під час перевірки позивача відповідачем перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Бест-Інформ», ТОВ «Капрос Плюс», ТОВ «Вотолайт», ТОВ «Бертоліо». На підтвердження здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами, позивачем надані всі первинні документи. Використання податковим органом при складанні акту перевірки податкової інформації не може слугувати достатнім доказом відсутності реальних операцій між позивачем та його контрагентами, оскільки податкова інформація не стосується обставин здійснення фіннасово-господарської діяльності ТОВ «Бест-Інформ», ТОВ «Капрос Плюс», ТОВ «Вотолайт», ТОВ «Бертоліо» і позивача, оскільки жодних обставин щодо їх договірних відносин в такій податковій інформації не встановлено. Доводи відповідача грунтуються на припущеннях та не підтверджуються належними доказами. У ТОВ «Техномаш» наявні всі первинні документи, що підтверджують товарність господарської операції з придбання позивачем товару, а також виникнення права віднесення сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту, як і підтверджують реальність господарських операцій позивача з визначеними в акті перевірки контрагентами, та обгрунтованість віднесення спірної суми ПДВ до податкового кредиту. Позивач вважає, що сертифікат якості не може свідчити про реальність господарської операції. З 01.01.2018 року припинена реєстрація документів державної системи сертифікації. Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним.
Представником відповідача 04.02.2019 року подано відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, обгрунтовуючи тим, що в ході перевірки встановлено здійснення ТОВ «Техномаш» нереальних господарських операцій з товаром, придбаним у ТОВ «Бест-Інформ», ТОВ «Капрос Плюс», ТОВ «Вотолайт», ТОВ «Бертоліо», у зв`язку з відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг у попередніх ланках постачання та/або реального задекларованого виробництва. Фактично позивачем з ТОВ «Бест-Інформ», ТОВ «Капрос Плюс», ТОВ «Вотолайт», ТОВ «Бертоліо» здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з одержання товарів та послуг при використанні відповідних послуг у господарській діяльності і складено первинні документи всупереч норм законодавства. Отже, податкове повідомлення-рішення є таким, що прийнято з урахуванням всіх обставин та не підлягає скасуванню.
11.02.2019 року представником позивача надано суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що використання податковим органом при складанні акту перевірки податкової інформації не може слугувати достатнім доказом відсутності реальних операцій між позивачем і його контрагентами. Крім того, постановами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2019 року у справах №1999494/18 та №199/9495/18 встановлена відсутність у діях головного бухгалтера та директора ТОВ «Техномаш» складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав обрану правову позицію.
Представник відповідача в судове засідання, призначене на 14.05.2019 року, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Перевіркою встановлено порушення пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, підпункту 1 пункту 4 розділу V, підпункту 1, підпункту 2, підпункту 5 пункту 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21, що призвело до завищення від`ємного значення податку на додану вартість, що включається до складу податкового кредиту наступного періоду на загальну суму 1295794 грн. за червень 2018 року.
Надаючи оцінку доводам позивача про протиправність оскаржуваного рішення, з огляду на помилковість висновків контролюючого органу про відсутність реального характеру господарських операцій позивача з контрагентами: ТОВ «Бест-Інформ», ТОВ «Капрос Плюс», ТОВ «Вотолайт», ТОВ «Бертоліо», та, як наслідок, завищення податкового кредиту у червні 2018 року, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що між ТОВ «Техномаш» (покупець) та ТОВ «Бест-Інформ» (постачальник) укладені договори поставки №6 та №7 від 23.02.2018 року, згідно умов яких постачальник зобов`язується передати у встановлений строк дерев`яні модельні комплекти та литі вироби відповідно у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка здійснюється на умовах ЕХW (склад продавця м. Дніпро). Договори набувають чинності з дня їх підписання та діють до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.
На виконання умов договорів ТОВ «Бест-Інформ» відвантажено товар відповідно до наступних видаткових та податкових накладних:
Транспортування товару здійснювалось відповідно до товарно-транспортних накладних №108 від 05.03.2018 року, №109 від 12.03.2018 року, №110 від 16.03.2018 року, №111 від 21.03.2018 року, водієм ОСОБА_1 , автомобілем ГАЗ-3302, державний номер НОМЕР_1 , перевізником, замовником, вантажоодержувачем ТОВ «Техномаш», від вантажовідправника ТОВ «Бест-Інформ», пункт навантаження м. Дніпро, вул.Набережна Заводська, 11, пункт розвантаження м. Дніпро, вул. Білостоцького, 161.
Між ТОВ «Техномаш» (покупець) та ТОВ «Капрос Плюс» (постачальник) укладено договір поставки №7Т від 20.05.2018 року, згідно умов якого постачальник зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка здійснюється на умовах ЕХW (склад продавця м. Кропивницький). Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.
На виконання умов договорів ТОВ «Капрос Плюс» відвантажено товар відповідно до наступних видаткових та податкових накладних:
- від 01.06.2018 року ВН №601007 та ПН №601007 на суму 8460 грн., в тому числі ПДВ 1410 грн.;
Транспортування товару здійснювалось відповідно до товарно-транспортних накладних №1 від 01.06.2018 року, №4 від 04.06.2018 року, водієм ОСОБА_1 , автомобілем ГАЗ-3302, державний номер НОМЕР_1 , перевізником, замовником, вантажоодержувачем ТОВ «Техномаш», від вантажовідправника ТОВ «Капрос Плюс», пункт навантаження м. Кіровоград, вул. Генерала Родищева, 87В, пункт розвантаження м. Дніпро, вул. Білостоцького, 161.
Між ТОВ «Техномаш» (покупець) та ТОВ «Вотолайт» (постачальник) укладені договори поставки №080418, №090418 та №100418 від 05.04.2018 року, згідно умов яких постачальник зобов`язується поставити дерев`яні модельні комплекти, литі вироби та комплектуючі відповідно, а покупець прийняти товар. Поставка здійснюється на умовах ЕХW (склад продавця м. Дніпро). Договори набувають чинності з дня їх підписання та діють до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.
На виконання умов договорів ТОВ «Вотолайт» відвантажено товар відповідно до наступних видаткових та податкових накладних:
Транспортування товару здійснювалось відповідно до товарно-транспортних накладних:
- №67 від 20.04.2018 року, №68 від 23.04.2018 року, №85 від 04.05.2018 року водієм ОСОБА_1 , автомобілем ГАЗ-3302, державний номер НОМЕР_2 , перевізником, замовником, вантажоодержувачем ТОВ «Техномаш», від вантажовідправника ТОВ «Вотолайт», пункт навантаження м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, пункт розвантаження м. Дніпро, вул. Білостоцького, 161;
- №65 від 16.04.2018 року та №86 від 02.05.2018 року водієм ОСОБА_2 , автомобілем Мерседес, державний номер НОМЕР_3 , перевізником, замовником, вантажоодержувачем ТОВ «Техномаш», від вантажовідправника ТОВ «Вотолайт», пункт навантаження м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, пункт розвантаження м. Дніпро, вул. Білостоцького, 161.
Між ТОВ «Техномаш» (покупець) та ТОВ «Бертіліо» (постачальник) укладені договори поставки №20 та №21 від 02.05.2018 року, згідно умов яких постачальник зобов`язується поставити дерев`яні модельні комплекти та литі вироби відповідно, а покупець прийняти товар. Поставка здійснюється на умовах ЕХW (склад продавця м. Київ). Договори набувають чинності з дня їх підписання та діють до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.
На виконання умов договорів ТОВ «Бертіліо» відвантажено товар відповідно до наступних видаткових та податкових накладних:
- від 18.05.2018 року ВН №59 та ПН №59 на суму 1002444 грн., в тому числі ПДВ 167074 грн.;
- від 18.06.2018 року ВН №264 та ПН №264 на суму 859534,04 грн., в тому числі ПДВ 143255,67 грн.;
Транспортування товару здійснювалось відповідно до товарно-транспортних накладних №57 від 16.05.2018 року, №58, №59 від 18.05.2018 року, №264, №265, №266, №267 від 18.06.2018 року, водієм ОСОБА_1 , автомобілем ГАЗ-3302, державний номер НОМЕР_2 , перевізником, замовником, вантажоодержувачем ТОВ «Техномаш», від вантажовідправника ТОВ «Бертіліо», пункт навантаження м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 11, пункт розвантаження м. Дніпро, вул. Білостоцького, 161.
Розрахунки за отриманий товар ТОВ «Техномаш» здійснено повністю, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів звірки розрахунків між позивачем та контрагентами.
Отримані товари використано позивачем у власній господарській діяльності.
Позивачем надані суду копії сертифікатів якості на отримані товарно-матеріальні цінності від ТОВ «Бест-Інформ», ТОВ «Капрос Плюс», ТОВ «Вотолайт», ТОВ «Бертоліо».
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п. 198.3 ст. ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.
Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем податку на додану вартість у ціні товару. Як свідчать матеріали справи, зауважень до податкових накладних у контролюючого органу не було.
Суд зазначає, що, відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3передбачено, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704 (далі Положення №88), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п.2.15 та п.2.16 Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Згідно з ст. 1 Закону №996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.
Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб`єктами права.
Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення №88.
Належних та достатніх підстав, з яких було встановлено порушення платником податків декларування даних фінансового результату за червень 2018 року не зазначено, що свідчить про неналежність доказів, на які посилаються посадові особі ДФС, що здійснювали перевірку, невідповідність доказової бази критеріям допустимості, достатності та достовірності доказів.
Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою використання їх в господарській діяльності.
Документи, які надані позивачем, суд вважає достатніми та такими, що підтверджують факт придбання послуг у контрагентів, використання їх у власній господарській діяльності, та настання змін в майновому стані платника податків.
За таких обставин підстави для не включення сум податку на додану вартість по таких податкових накладних до складу податкового кредиту позивача відсутні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що виключає наявність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.
При цьому, в акті перевірки відповідачем не наведено жодних зауважень, що первинні документи, надані до перевірки, не відповідають приписам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Таким чином, висновки відповідача про неправомірність включення позивачем до складу податкового кредиту з сум податку на додану вартість по господарських операціях з відповідними контрагентами суперечать чинному законодавству та не відповідають фактичним обставинам.
Відповідачем не спростовано факт наявності у ТОВ «Техномаш» податкових накладних, які належним чином оформлені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також те, що за даними накладними сплачено постачальникам у повному обсязі податок на додану вартість у складі вартості поставлених товарів, належним чином оформлені та здані усі декларації, як це узгоджується з положеннями Податкового кодексу України то, відповідно, свідчить про наявність у позивача права на включення до податкового кредиту сплачених сум податку на додану вартість.
При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само як і деякі помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Аналогічна позиція висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах по справах №822/1815/17 від 21.03.2018р., №804/939/16 від 20.03.2018р.
Також, суд зазначає, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.
Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Вищенаведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі Булвес АД проти Болгарії (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Крім того суд зазначає, що рішення ЄСПЛ Булвес АД проти Болгарії як на звичну практику країн Європейського Союзу в питанні відповідальності платників податку за податкові делікти посилається на два рішення Суду Європейського союзу: об`єднане рішення (консультативний висновок) Суду ЄС від 12 січня 2006 року в справі Optigen Ltd (C354/03), Fulcrum Electronics Ltd (C355/03) and Bond House Systems Ltd (C484/03) v Commissioners of Customs Ц Excise і об`єднане рішення Суду ЄС від 6 липня 2006 року в справі Axel Kittel v. Belgian State, (C439/04) і Belgian State v. Recolta Recycling (SPRL, C440/04) (ECR 2006, page I0616).
Так, у рішенні Суду ЄС від 12 січня 2006 року зазначається: ... право на вирахування податку на додану вартість особою, що має статус платника ПДВ, яка здійснює відповідні операції, не може зачіпатися тією обставиною, що в ланцюгу поставок, в яку входять зазначені операції, попередня або наступна операція будуть пов`язані з шахрайством при сплаті податку на додану вартість, про яку платник податку не знав та не міг знати.
В даному випадку, контролюючим органом не доведено недобросовісність платника податку ТОВ «Техномаш» у взаємовідносинах з відповідними контрагентами.
Слід зауважити, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товар, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Такий висновок узгоджується із позицією колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові по справі №К/9901/1349/17.
Контролюючим органом всупереч вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента позивача трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів купівлі - продажу, укладених позивачем з контрагентом, як не було надано і доказів про наявність фактів, які встановлені судами, однак не враховані під час прийняття рішень, та свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.
Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
В судовому засіданні 18.04.2019 року було допитано свідка ОСОБА_3 , який праціє на посаді директора ТОВ «Техномаш», яким було підписано вищезазначені договори та первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Бест-Інформ», ТОВ «Капрос Плюс», ТОВ «Вотолайт», ТОВ «Бертоліо».
Свідком повідомлено суду, що вищеперелічені договори дійсно були укладені з директорами підприємств-постачальників товару, визначений договорами товар було отримано позивачем в повному обсязі, здійснені відповідні розрахунки за отриманий товар, перевезення товару відбувалось силами позивача, оскільки в нього наявні необхідні трудові та транспортні ресурси на перевезення такого виду вантажів, підприємством було складено та зареєстровано відповідні податкові накладні по проведеним господарським операціям.
Щодо твердження відповідача про відсутність сертифікатів якості на придбані позивачем товари, то суд зазначає, що Перелік продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 року №28, яким передбачалась обов`язкова сертифікація товарів, що були придбані позивачем, скасовано наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 26.01.2018 року №93.
Відтак, відсутність деяких сертифікатів якості на придбані позивачем товари не є підставою для визнання господарської операції безтоварною.
Проте, як встановлено вище представником позивача були надані сертифікати якості на придбані у контрагентів-постачальників товари, що спростовує твердження представника відповідача про відсутність сертифікатів якості як свідчення безтоварності проведених господарських операцій.
Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд доходить висновку про необґрунтованість висновків акту перевірки, які стали підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Представником позивача в судовому засіданні доведено протиправність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Таким чином, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до норм статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Керуючись, ст.ст. 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 24 травня 2019 року.

Суддя О.В. Врона