Справа № 826/1482/16
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1482/16 Суддя першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни (далі - Відповідач, Уповноважена особа), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Третя особа, Фонд), про:

- визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним правочину, а саме: транзакції з внесення та перерахування грошових коштів на рахунок, відкритий на виконання договору банківського вкладу №2-22991 від 09.07.2015 року, укладеного між ПАТ «Радикал Банк» та ОСОБА_1 ;

- визнання неправомірними дій Уповноваженої особи щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на виплату коштів за вкладами під час тимчасової адміністрації, за договором банківського рахунку, які отримують відшкодування коштів в межах гарантованої суми;

- зобов`язання Уповноваженої особи подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника який має право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу №2-22991 від 09.07.2015 року, укладеного з ПАТ «Радикал Банк», за рахунок Фонду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в частині не включення ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Уповноважену особу включити інформацію про ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з договором строкового банківського вкладу № 2-22991 «Депозитний календар», укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Радикал Банк».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для віднесення укладеного між ПАТ «Радикал Банк» і ОСОБА_1 договору до нікчемних відсутні, у той час як недотримання працівниками банку порядку внесення коштів на рахунок не може мати негативних наслідків для особи. Крім того, суд підкреслив, що переказ коштів не є правочином, а відтак не може бути визнаний нікчемним у порядку ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зауважив, що наказ Уповноваженої особи є внутрішнім документом банку, не належить до індивідуальних актів, а відтак не створює жодних правових наслідків для ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано наявність ознак нікчемності в укладеному між ПАТ «Радикал Банк» і ОСОБА_1 правочину, оскільки відкриття рахунку та здійснення касової операції відбувалося поза межами робочого часу відділення, а відтак кошти повинні були бути відображені в бухгалтерському обліку банку 10.07.2015 року, тобто у день запровадження тимчасової адміністрації. Крім того, звертає увагу, що Уповноваженою особою направлено до правоохоронних органів повідомлення за фактом вчинення посадовими особами ПАТ «Радикал Банк» кримінальних правопорушень, відповідальність за яке передбачена ст. ст. 191, 362 КК України. Окремо наголошує, що оскільки рішення про визнання нікчемним правочину (транзакції) є правомірним, підстави для направлення додаткової інформації до Фонду про Позивача як вкладника відсутні.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2019 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.06.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що внесення Позивачем готівки на рахунок у ПАТ «Радикал Банк» підтверджується належними і допустимими доказами та відбувалося у межах операційного часу. Наголошує, що не може мати жодних негативних наслідків для ОСОБА_1 неналежне виконання працівниками ПАТ «Радикал Банк» своїх обов`язків щодо внесення відомостей до внутрішньої системи документообігу банку. Окремо підкреслює, що операція з внесення коштів на рахунок у банку не є правочином, а тому не може бути визнана нікчемною згідно ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необґрунтованості.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибула.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Уповноваженої особи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 09.07.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Радикал Банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2-22991 «Депозитний календар», предметом якого є взаємовідносини сторін з приводу прийняття банком грошових коштів вкладника в національній валюті України в сумі 119 236,00 грн. строком на 10 днів по 19.07.2015 року включно з наступним зобов`язанням банку виплачувати вкладнику суму вкладу та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених цим договором (а.с. 19-22).

Крім того, 09.07.2015 року згідно квитанції №8676 депозитний рахунок ОСОБА_1 було поповнено останнім на 119 236,00 грн. (а.с. 26), що підтверджується, зокрема, й копією виписки від 27.12.2017 року (а.с. 62).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 09.07.2015 року № 452/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 09.07.2015 року №130 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Радикал Банк», згідно якого з 10.07.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрацію в ПАТ «Радикал Банк» - Шевченка Олександра Володимировича.

У подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08.10.2015 року №408 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Радикал Банк» до 09.11.2015 року включно.

Постановою Правління Національного банку України від 09.11.2015 року №769 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Радикал Банк».

10.11.2015 року згідно рішення виконавчої дирекції Фонду № 203 від 09.11.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Радикал Банк» та призначено Савельєву Анну Миколаївну уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» строком на 2 роки з 10.11.2015 року по 09.11.2017 року включно.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 13.11.2015 року Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ «Радикал Банк»; для отримання коштів вкладники ПАТ «Радикал Банк» з 13.11.2015 року по 24.12.2015 включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Наказом Уповноваженої особи від 09.11.2015 року №204 «Про визнання правочинів нікчемними» прийнято рішення визнати такими, що є нікчемними відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (трансакції в системі АБС Б2 щодо розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через рахунки каси банку 09.07.2015 року поза межами робочого часу та/або операційного дня, а також трансакції в системі АБС Б-2 щодо розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через рахунки каси банку 09.07.2015 року за одним й тим самим часом проведення трансакцій в одній касі одним і тим же касиром), які пов`язані з вкладними (депозитними) операціями за договорами банківського вкладу (депозиту) та/або договорами банківського рахунку (поточними рахунками), а також зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб в ПАТ «Радикал Банк», зокрема, трансакції банку з рахунку НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 на суму 119 236,00 грн., проведену 09.07.2015 року о 23:58 (а.с. 59-60).

У зв`язку з викладеним Уповноваженою особою на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення від 13.11.2015 року №3359/15 про нікчемність правочину на підставі п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме - трансакції ПАТ «Радикал Банк» щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_1 грошової суми з призначенням платежу «Внесення коштів на депозитний рахунок за дог №2-22991 від 09.07.2015» на суму 119 236,00 грн., дата вчинення транзакції 09.07.2015 року, час вчинення транзакції 23:58 (а.с. 24-25).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 26, 27, 37, 38 Закону України «Про систему гранування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 202, 1058, 1062 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а також ряду підзаконних нормативних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в Уповноваженої особи були відсутні правові підстави для віднесення правочину до нікчемного, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими з урахуванням визначеного судом способу захисту.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Приписи ч. 2 ст. 26 Закону визначають, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Вичерпний перелік випадків, за наявності яких Фонд не відшкодовує вклади, закріплений у ч. 4 ст. 26 Закону.

За правилами частин першої-третьої статті 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14) перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах суми граничного розміру відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації, така сума відшкодування включається до Переліку.

До Переліку не включаються: інформація про вкладників, які отримали всю належну їм гарантовану суму відшкодування під час дії тимчасової адміністрації; інформація про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону; записи, що повернуті банку для доопрацювання як помилкові, - до усунення помилок.

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (з урахуванням обмежень, визначених уповноваженою особою Фонду відповідно до частини другої статті 38 Закону), за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку.

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Файл csv формується за структурою інформаційного рядка файла «Загальний Реєстр» (додаток 12) та за правилами формування csv файлів (додаток 10).

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Як вбачається зі змісту повідомлення Уповноваженої особи від 13.11.2015 року №3359/15, трансакцію із зарахування коштів на депозитний рахунок ОСОБА_1 на суму 119 236,00 грн. визнано нікчемною з підстав, визначених п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписи п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону визначають, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 1); банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (п. 2); банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7).

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Зі змісту наведених норм випливає, що право перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов`язує нікчемність правочину, довести суду такі обставини. Тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що за Законом до такого переліку віднесені правочини, що вчинені (укладені) саме банком. Щодо правочинів (у тому числі договорів), які укладені між фізичними чи юридичними особами - уповноважена особа таких повноважень не має за цим Законом.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, врегульовані цивільним законодавством, положення якого не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону. Про це зазначив Верховний Суд в уже згаданій вище постанові.

Як вже було встановлено раніше, Відповідач вважає нікчемними правочин з внесення через касу Банку на рахунок Позивача грошових коштів, посилаючись на положення п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону.

Водночас, як вірно підкреслив суд першої інстанції, Уповноваженою особою не враховано, що операція прийняття і зараховування на рахунок коштів не є правочином між банком та фізичною особою згідно ст. 202 ЦК України.

Здійснюючи операції з внесення (перерахування) коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України врегульовано Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон про платіжні системи).

Так, відповідно до пп. 7.1.1 ст. 7 згаданого Закону, вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону про платіжні системи документ на переказ готівки - документ на переказ, що використовується для ініціювання переказу коштів, поданих разом з цим документом у готівковій формі.

Як було встановлено раніше, на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 останнім через касу банку були внесені кошти в сумі 119 236,00 грн. згідно квитанції від 09.07.2015 року №8676.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 01.06.2011 року № 174, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівник а банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до банку Позивач надав належним чином оформлений документ банківської установи, який свідчить про те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору внесені. При цьому зі змісту даної Інструкції вбачається, що обов`язок із зазначення часу виконання операції або напису чи штампу «вечірня» чи «післяопераційний час» виникає у випадку здійснення касової операції в післяопераційний час. На переконання судової колегії, відсутність на квитанції відмітки із зазначенням часу виконання операції або напису чи штампу «вечірня» чи «післяопераційний час» за умови документального підтвердження внесення готівкових коштів на депозитний рахунок № НОМЕР_2 може свідчити лише про неналежне виконання співробітниками банку обов`язків щодо оформлення документів та проведення касових операцій в бухгалтерському обліку.

Посилання Апелянта на те, що фактично операції з внесення готівки не проводилися, а здійснювалося лише документальне оформлення операцій з метою отримання гарантованої Фондом суми відшкодування, є, на переконання судової колегії, помилковим, оскільки, як було встановлено вище, факт зарахування коштів за банківський рахунок Позивача підтверджуються належними і допустимими доказами. При цьому, на думку судової колегії, клієнт банку не може нести відповідальність за дії працівників фінансової установи, у зв`язку з чим несвоєчасне або неналежне внесення до електронної системи банку відомостей про фінансову операцію не може спростовувати факт зарахування коштів на банківський рахунок, який підтверджується належним доказом.

Крім того, як вже було неодноразово зазначено вище, операція з внесення коштів на рахунок фізичної особи не належить до правочинів, передбачених ч. 2 ст. 38 Закону, які можуть бути перевірені Уповноваженою особою на предмет їх нікчемності та, як наслідок, визнані нікчемними. У той же час правова оцінка доводів, які можуть вказувати на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв`язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону перевірка правочинів ПАТ «Вектор Банк» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Наведена позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11.04.2018 року, № 910/24198/16 від 16.05.2018 року та № 819/353/16 від 04.07.2018 року.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Приписи п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону визначають вклад як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вкладником є, зокрема, фізична особа, яка уклала договір банківського вкладу, кошти на який залучені банком від вкладника або надійшли на рахунок вкладника.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 є вкладником ПАТ «Радикал Банк», має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, а відтак право особи у межах спірних правовідносин може бути захищене шляхом, зокрема, визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в частині невключення ОСОБА_1 .

При цьому, приписи п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону передбачають складення переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Окружного адміністративного суду міста Києва, що належним і достатнім способом захисту права Позивача є зобов`язання Уповноваженої особи включити інформацію про ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

З урахуванням встановлених вище обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про часткову обґрунтованість заявлених до Уповноваженої особи позовних вимог.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено «19» червня 2019 року.