Справа № 560/236/19
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/236/19
Судді Сьомого апеляційного адміністративного суду Охрімчук І.Г. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
Рішенням від 20 травня 2019 року колегією суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду було залишено без змін рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі щодо оскарження податкового повідомлення рішення із сплати податку на транспортний засіб, яким позов було задоволено та визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 13.07.2016 року №50495-13 щодо визначення позивачу грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 25000,00 грн.

Приймаючи рішення щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції щодо даного позову, колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду виходила, зокрема, із наступного:

Судом встановлено, що позивач 27.06.2014 придбав транспортний засіб марки Volkswagen моделі Touareg, об'єм двигуна 2967 куб.см., шасі НОМЕР_1, пальне дизель, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2.

11.04.2018 Головне управління ДФС у Хмельницькій області прийняло податкове повідомлення-рішення №186463-13, яким визначено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2016 у розмірі 25000 грн.

Позивач, згідно електронного калькулятора розміщеного на вищезазначеному офіційному сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України зазначає, що середньоринкова вартість транспортного засобу марки Volkswagen моделі Touareg 3,0, внутрішнього згорання, дизель, 2014 рік випуску, тобто зазначеного згідно ідентичних параметрів автомобіля, який належав позивачу і є об'єктом оподаткування, становить 949593,86 грн., що не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року.

Відповідно до ухвали від 25.01.2019, для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, суд першої інстанції витребував в Міністерства економічного розвитку і торгівлі України інформацію станом на 2016 рік про середньоринкову вартість автомобіля, марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1, рік випуску - 2014, тип пального - дизель, об'єм циліндрів двигуна - 2967, розраховану відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66.

Згідно відповіді Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 11.02.2016 №3805-05/5979-05, що вартість автомобіля марки Volkswagen, модель Touareg 3,0, внутрішнього згорання, дизель, 2014 рік випуску, із середньорічним пробігом 27 тис. км. становить 840685,85 грн. У зазначеному листі Міністерство економічного розвитку і торгівлі України також зазначає, що вартість автомобіля позивача станом на 01.01.2016 року перевищував 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 відповідачем.

Таким чином, при визначенні податкового зобов'язання податковий суд першої інстанції та і суд апеляційної інстанції погодились з тим, що орган не використав інформацію про автомобілі, яка розміщена на сайті Мінекономрозвитку та відсутні докази щодо дійсної вартості автомобіля позивача, що вказує на безпідставність та протиправність спірного податкового повідомлення-рішення і що автомобіль позивача не є об'єктом оподаткування.

З такими висновками колегії суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду не погоджуюся та вважаю за необхідне по даній справі висловити окрему думку, виходячи з наступного.

Висновки висловлені колегією суддів у постанові 20 червня 2019 року, на мою думку, не відповідають позиції Верховного Суду викладеній в аналогічних справах.

Положеннями статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01 січня 2015 року, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції, якою запроваджено транспортний податок.

Згідно положень названої статті платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп.267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (підпункт 267.1.1).

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см (підпункт 267.2.1). Базою оподаткування відповідно до підпункту 267.3.1 є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункту 267.4).

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Стосовно об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Слід зазначити, що нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів. Таким чином, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, запроваджено транспортний податок та власники транспортних засобів віком до 5 років та об'ємом більше 3 000 куб. см є платниками транспортного податку. У відповідності до ст. 10 ПК України транспортний податок належить до місцевих податків.

З 1 січня 2016 року положення пп. 267.2.1 п. 267.2 ст.267 ПК викладено в редакції, відповідно до якої об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Законом України № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24 грудня 2015 року, що набрав чинності 01 січня 2016 року змінено лише визначення об'єкта оподаткування транспортним податком, а не має місце запровадження транспортного податку як такого.

Крім того, п. 4 Р. ІІ "Прикінцеві положення" Закону № 909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Пунктом 7 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону № 909-VІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених ст. 10 Податкового кодексу України.

Таким чином, в даному випадку, не встановлюється новий податок та не змінюється його ставка, а лише змінюються вимоги до об'єкта оподаткування таким податком, що зумовлено внесенням змін до ПК України, та якими має бути запроваджено механізм справляння та порядок сплати транспортного податку встановленого ПК України, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому пп. 12.3.4 п. 12.3.4 ст. 12 ПК.

Справляння транспортного податку, який є обов'язковим видом місцевого податку на майно, у 2016 році мав відбуватись відповідно до вимог ПК України, незалежно від прийняття відповідною місцевою радою рішення про встановлення такого податку. Таким чином, транспортний податок встановлений та регулюється саме Податковим Кодексом, а не рішеннями місцевих рад, з огляду на що доводи представника позивача з приводу того, що встановлення транспортного податку залежить від рішення міської ради у даному випадку безпідставні.

Отже у 2016 році при визначенні суми податкового зобов'язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" підлягають врахуванню внесені до Податкового кодексу України зміни, що набрали чинності з 01.01.2016.

Щодо обставин, що автомобіль позивача не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році та йому не надавався розрахунок середньої вартості автомобіля, який став підставою для винесення спірного рішення, суду необхідно було врахувати таке.

З матеріалів справи слідує, що позивач є власником транспортного засобу, який має всі ознаки об'єкта оподаткування.

Відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України об'єктом оподаткування транспортним податком, на час виникнення спірних правовідносин, були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 № 459, вказане Міністерство є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

На офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України була розміщена інформація про середньоринкову вартість легкових автомобілів, які є об'єктом оподаткування у відповідному податковому періоді.

Таким чином, оскільки Податковим кодексом не передбачено перелік документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля та не визначено органи, які мають право видавати такі документи, визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком покладено виключно на Мінекономрозвитку.

Так, Постановою КМУ від 18.02.2016 № 66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика).

Зокрема, в п.13 визначено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

У п.2 Методики вказано, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 4 Методики передбачено, що інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 затверджено Порядок визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів.

Цей Порядок встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі - транспортні засоби) з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб.

У п.2 Порядку вказано, що середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.

Середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за відповідною формулою.

У разі коли неможливо визначити ціну ідентичного нового автомобіля в Україні (немає необхідних довідкових даних) допускається використання даних щодо аналогічних автомобілів.

Відповідно до повідомлення Мінекономрозвитку України, які надані на запит суду у даній справі, вартість автомобіля, що належить позивачу станом на 01.01.2016 становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом 01 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1 378 грн. 00 коп. У 2016 році об'єктом оподаткування транспортним податком були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. 00 коп. Таким чином, з врахуванням встановлених обставин справи та чинних положень ст.267 ПУ України, позивач, як власник транспортного засобу з роком випуску до 5 років та середньоринковою вартістю понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2016 року, зобов'язаний сплатити до бюджету транспортний податок в розмірі 25000 грн, оскільки транспортний засіб, який знаходиться у його власності відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України, є об'єктом оподаткування.

Стосовно не надання податковим органом розрахунку вартості автомобіля позивача, судовій колегії необхідно було врахувати, що Податковим кодексом не передбачено надсилання такого розрахунку вартості автомобіля з податковим повідомленням-рішенням.

При винесенні оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, для визначення середньоринкової вартості транспортного засобу позивача, використовувалась інформація з бази даних НАІС ДАІ, відомості, отримані від органів внутрішніх справ стосовно належного на праві власності позивачу автомобіля та враховувалися критерії відповідності розміщених на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку станом на 2016 рік. Зокрема, перелік платників завантажується до АІС "Податковий блок" та на підставі отриманої інформації проводяться нарахування. Розрахунок середньоринкової вартості автомобілів, розрахований Міністерством економічного розвитку і торгівлі України при цьому не надається. На підтвердження цих обставин може бути використаний скриншот відомостей з АІС "Податковий блок", розділ "Облік платежів", підрозділ "Транспортний податок", пункт "Перелік суб'єктів та об'єктів оподаткування".

Вказані доводи об'єктивно підтверджуються вищенаведеним положеннями пп.267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, п.13 Методики та поясненнями Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, відповідно до яких інформація про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п"яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, Мінекономрозвитку подається до ДФС.

В даному випадку слід було врахувати, що відповідно до п.267.6.10 п.267.6 ст. 267 ПК України фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об'єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.

При виявленні розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об'єкт оподаткування, перехід права власності на об'єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

У даній справі матеріали не містять доказів того, що позивач скористався таким правом та звертався до податкового органу з письмовою заявою про проведення звірки даних щодо нарахованої суми податку чи об'єкту оподаткування.

На підставі зазначеного слід було прийти до висновку, що податкове повідомлення-рішення №50495-13 від 13.07.2016, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000 грн. є правомірним, прийняте у межах чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 21.02.2019 року у справі № 804/1912/18, від 04.12.2018 року справа № 804/1066/17, від 20.12.2018 року справа № 826/12942/16, у справі 806/2381/16.

Відповідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище наведене вважаю, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення не підлягав задоволенню.

Суддя Охрімчук І.Г.