Справа № 1340/6114/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3582/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Хобор Р.Б.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Брильовським Р.М., час проголошення судового рішення 09 год 49 хв у м. Львові, дата складання повного тексту судового рішення 18 лютого 2019 року) за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 році Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області (далі - ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач) №ЛВ2992/1403/НД/АВ/ФС від 18.07.2018.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ГУ Держпраці у Львівській області при проведенні перевірки порушено встановлений законодавством порядок, внаслідок чого складений за її результатами акт перевірки є неналежним доказом по справі, а рішення прийняте на його основі протиправним. Позивач додатково зазначає, що відповідач проводячи перевірку, перед її початком не пред`явив наказ про проведення перевірки та направлення на перевірку, не роз`яснив підстави її проведення, провів перевірку без її участі, внаслідок чого вона не змогла скористатись своїм правом відмовити у допуску службових осіб контролюючого органу до проведення перевірки. Крім того, зазначає, що предмет перевірки не відповідав вимогам звернення фізичної особи на «урядову гарячу лінію», яка повідомила про порушення законодавства про працю, а порушення законодавства про працю, про які було повідомлено її не стосувались.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої зазначає, що всупереч Закону України «Про сонові засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, під час проведення перевірки інспектори праці розпочали інспекційне відвідування без наявних на це повноважень, не пред`явили службових посвідчень, розпочали інспекційне відвідування за відсутності позивача, не надали копію відповідного посвідчення (направлення) на проведення перевірки, не ознайомили з підставами проведення перевірки, склали акт інспекційного відвідування та припис про усунення виявлених порушень, що містить суттєві недоліки, не склали та не надіслали акт про відмову від підпису. Також, суд першої інстанції не надав належну правову оцінку доводам тому, чи є звернення на «урядову гарячу лінію» підставою для проведення перевірки, оскільки повідомлені порушення законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 її не стосувалися. Крім того, як зазначає позивач, ОСОБА_3 інколи допомагав позивачці у ресторані і таку допомогу не можна вважати трудовими відносинами, оскільки такі відносини носять постійний характер. Крім того, ОСОБА_4 , яка працювала на кухні, з першого дня роботи оформлена за трудовим договором, проте відповідач цього і не намагався з`ясувати.

Позиція відповідача зводиться до того, що дії інспекторів праці при проведенні інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 . відповідають вимогам законодавства і тому, накладаючи штраф на суб`єкта господарювання, відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб чітко визначений Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України) та Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013. За результатами проведення перевірки, інспекторами праці встановлено виконання трудових функцій офіціанта ОСОБА_3 та посудомийки ОСОБА_4 без оформлення трудових відносин, що є грубим порушенням ч.ч.1, 3 ст. 24 КЗпП України.

ГУ Держпраці у Львівській області було подано клопотання про відкладення розгляду справи на інший день у зв`язку з перебуванням його представника у відпустці, проте колегія суддів вважає вказане клопотання необґрунтованим, оскільки відповідач був завчасно повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, міг забезпечити участь іншого представника в судовому засіданні.

Крім того, зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, а також, що явка учасників процесу не визнавалася обов`язковою, в матеріалах справи достатньо доказів, на підставі яких її може бути вирішено, суд апеляційної інстанції вважає, що відкладення розгляду справи призведе до порушення строку розгляду даної справи, а тому в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи слід відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Сотника О.І., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задовольнити повністю, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 16.10.2018 на «Урядову гарячу лінію» надійшло звернення фізичної особи, яка працювала кухарем за № реєстр. АФ-8631244 про те, що у ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_2, працюють нелегально особи азербайджанської національності та без документів на працевлаштування.

14.11.2018 ГУ Держпраці у Львівській області видано наказ №2711-П про проведення відповідно до п.п.1 п.5 Порядку №295 інспекційного відвідування в період з 15.11.2018 по 16.11.2018 на предмет дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці у ФОП ОСОБА_1 .

На підставі вказаного наказу оформлено Направлення для проведення інспекційного відвідування №2515.

15.11.2018 інспектором праці Гумен В.І. складено Акт про неможливість інспекційного відвідування №ЛВ2992/1403/НД з підстав відсутності документів, ведення яких передбачене законодавством про працю та Вимогу про надання документів №№ЛВ2992/1403/НД/ПД.

Примірник вимоги вручено ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується її підписом, а від підпису та отримання примірнику Акту про неможливість проведення інспекційного відвідування позивач відмовилась.

За результатами інспекційного відвідування 16.11.2018 складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) №ЛВ2992/1403/НД/АВ, яким встановлено порушення вимог ч.ч.1, 3 ст.24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) та Порядку повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 (далі - Порядок №413) - фактичний допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі висновків акту перевірки, ГУ Держпраці у Львівській області було внесено припис про усунення виявлених порушень №ЛВ2992/1403/АВ/П, яким позивача зобов`язано усунути виявлені під час проведення інспекційного відвідування порушення вимог ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпП України та Порядку №413 у строк до 26.11.2018.

Крім того, у зв`язку з відмовою позивача від підпису два примірника акта інспекційного відвідування та припису про усунення на усунення виявлених порушень були надіслані позивачу рекомендованим листом з описом документів у ньому та повідомленням про вручення.

Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЛВ 2992/1403/НД/АВ/ТД, за результатами розгляду акту інспекційного відвідування, було прийняте 26.11.2018, яким розгляд справи призначено 06.12.2018.

Листом ГУ Держпраці у Львівській області №706/2/11-39 від 27.11.2018 позивачу було повідомлено про розгляд справи на 06.12.2018.

За результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ Держпраці у Львівській області було прийнято постанову про накладення штрафу №ЗК354/217/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-155 від 17.08.2018, якою до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 223 380 грн на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не належно оформила трудові відносини з працівниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що є грубим порушенням вимог ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпП України та Порядку №413. Стосовно початку інспекційного відвідування за відсутності позивача, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача, що завчасне повідомлення про проведення перевірки завдало б шкоди інспекційному відвідуванню, оскільки в такому випадку існувала б велика ймовірність вжиття заходів по приховуванню фактів порушення. Суд першої інстанції вважав, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність оспорюваної постанови.

Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, до яких суд прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.2 ст.2 КАС України).

За змістом п.1 ч.2 ст.2 КАС України, суди перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

06.12.2018 відповідачем прийнята оспорювана постанова на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), прийняттю якої передувало проведення інспекційного відвідування за результатами якого, 16.11.2018 складено акт інспекційного відвідування.

З цього слідує, що постанову про накладення штрафу в рамках того чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необхідно перевірити починаючи з законності проведення перевірки, за результатами якої складено акт інспекційного відвідування, на підставі якого прийняте рішення про накладення штрафу.

Відповідно до преамбули Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2007 (далі - Закон №877-V), цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

У цьому випадку слід наголосити, що Закон №877-V визначає основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно дефініції наведеної у статті 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Згідно ч.4 ст.2 Закону №877-V, заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до ч.5 ст.2 Закону № 877-V, зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Тлумачення цієї норми вказує на те, що органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, в першу чергу, повинні ураховувати особливості правового регулювання, визначені законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, одночасно, звертаючи увагу на правила, перелічені в частині п`ятій статті 2 Закону №877-V, та, якщо певні правовідносини не врегульовані законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, звертатись до інших норм Закону №877-V.

Закону, який би регулював правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері дотримання законодавства про працю та зайнятість населення на цей час немає, а тому спеціальним законодавчим актом, який регулює ці правовідносини є Закон №877-V незважаючи на те, що він регулює правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності для багатьох органів контролю.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.01.2019 по справі №809/799/17.

Крім того, на користь цієї позиції вказують положення частини 4 Закону №877-V, яка є обов`язковою для застосування в силу вимог ч.5 ст.2 цього Закону, відповідно до яких, спосіб та форми здійснення заходів державного нагляду (контролю) встановлюються виключно законами.

У статті 1 Закону №877-V міститься визначення, за яким спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.

Формами здійснення заходів державного контролю на підставі аналізу положень Закону №877-V є перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо.

Виходячи з цих нормативних положень, постанова Кабінету Міністрів України №295 від 29.04.2017 «Деякі питання реалізації статті 259 КЗпП та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не може регулювати порядок проведення перевірок у сфері праці та зайнятості населення, оскільки є підзаконним нормативно-правовим актом.

Тобто, порядок (спосіб і форми) проведення державного контролю у сфері праці та зайнятості населення врегульований лише Законом №877-V.

Відповідно до ст.4 Закону №877-V, орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Закону, який би уповноважував Держпраці на здійснення державного контролю немає, крім статті 259 КЗпП України, в якому йде мова про те, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Статтею 6 Закону №877-V визначено, що підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Крім того, у абз.5 ч.1 ст.6 Закону №877-V зазначено, що у такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі-підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.

Наведені вище правові норми містять вказівку про те, що у випадку проведення позапланової перевірки за зверненням фізичної особи, така повинна бути погоджена центральним органом виконавчої влади.

Разом з тим, відповідного погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, ГУ Держпраці у Львівській області не надало та не вручило позивачу, що є самостійною підставою для визнання перевірки (інспекційного відвідування) незаконною, а прийнятого на її основі рішення протиправним.

Як уже зазначалось вище, згідно ст.6 Закону №877-V, підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності).

Отже, з урахуванням наведеної норми, вказане звернення повинно стосуватися порушень прав особи, яка звертається, а не інших осіб.

Натомість, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що фізична особа, яка звернулась на «урядову лінію», прізвище та ініціали якої не відомі та повідомила про те, що в ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_1», який належить ФОП ОСОБА_1 нелегально працюють особи азербайджанської національності, зокрема в.о.директора ОСОБА_5 , не навела обставин, які підтверджують порушення тим самим її прав та свобод, а тому не можуть бути підставою для проведення перевірки.

Абзацом 11 цієї статті передбачено, що фізичні особи, які подали безпідставне звернення про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, несуть відповідальність, передбачену законом. Повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), забороняється.

Тобто, виходячи з цих нормативних положень, звернення фізичної особи про порушення фізичними особами - суб`єктами господарювання чи юридичними особами законодавства про працю та зайнятість населення, повинні бути обґрунтованими та завжди стосуватись порушень їх прав та інтересів, а не порушень прав та інтересів інших осіб.

Таким чином, на переконання колегії суддів, відповідне звернення фізичної особи, яка повідомила про ймовірне порушення законодавства про працю та зайнятість населення щодо інших осіб не може бути підставою для проведення позапланової перевірки (інспекційного відвідування) суб`єктів, які використовують найману працю.

Абзацом 10 цієї статті визначено, що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Це положення покликане запобігти зловживанням державними органами з питань праці у проведенні перевірок з ширшим обсягом питань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 по справі №809/799/17.

Описані вище порушення порядку проведення перевірки, щодо звернення фізичної особи та предмету проведення перевірки є самостійними підставами для визнання перевірки незаконною, а прийняте за її результатами рішення протиправним.

Крім того, в ч.11 ст.4 Закону №877-V зазначено, що плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи-підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.

Згідно ч.3 ст.6 Закону №877-V, суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Частиною п`ятою статті 7 цього Закону передбачено, що перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі-підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

При цьому, наведені норми передбачають ознайомлення фізичної особи-підприємця з підставою проведення перевірки та її предметом, а також вручення відповідних копій наказу, направлення (посвідчення) та службового посвідчення перед початком проведення перевірки та тільки після цього, якщо особа не скористалась своїм правом не допустити посадових осіб Держпраці до проведення перевірки, розпочати її проведення.

Позивач заперечувала вручення їй перед початком проведення інспекційного відвідування службового посвідчення, направлення на проведення перевірки та наказу про проведення перевірки, а також свою присутність в ході проведення перевірки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч.8 ст.4 Закону №877-V органи державного нагляду (контролю) та суб`єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу.

Дослідивши здійснений відповідачем відеозапис ходу проведення перевірки, колегія суддів встановила, що позивач не була присутня при початку проведення позапланового заходу (інспекційного відвідування) і в ході його проведення, а лише вкінці проведення заходу надавала відповідні пояснення, а службове посвідчення було пред`явлено особі, яка представилась ОСОБА_3 . Очевидно , що перед проведенням позапланового заходу їй не могли бути врученні наказ на його проведення та направлення, а тому позивач не була ознайомлена з підставою та предметом проведення перевірки, що є порушенням встановленого законодавством порядку її проведення.

Відповідно до абз.3 ч.5 ст.7 Закону №877-V, суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Однак, позивач була позбавлена можливості скористатися таким правом, оскільки посадовими особами контролюючого органу інспекційне відвідування було проведене за її відсутності чи уповноваженої особи.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Акт перевірки є службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки, зокрема, щодо дотримання законодавства про працю та зайнятість населення і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог цього законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи Держпраці.

Відповідно до статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Порушення законодавства про працю та зайнятість населення можуть бути встановлені лише за результатами перевірки (інспекційного відвідування), які оформлюються актом.

Оскільки, в ході апеляційного перегляду встановлено численні порушення порядку проведення перевірки, який встановлений Законом №877-V, а тому акт інспекційного відвідування № ЛВ2992/1403/НД/АВ від 16.11.2018, в силу вимог статті 74 КАС України, слід вважати недопустимим доказом.

Виходячи з цього, прийняте на підставі такого акта, який є недопустимим доказом, оспорювана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12.06.2018 по справі №821/597/17), від 20.03.2018 по справі №810/1438/17, від 14.05.2019 по справі №813/8011/14, від 16.01.2018 по справі №826/442/13, від 19.03.2019 по справі №808/8234/15), в який суд касаційної інстанції вказав, що акт, отриманий в результаті перевірки, виходячи з положень допустимості доказів, закріплених статтею 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Рішення прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів одночасно зазначає, що порушення визначеного законом порядку здійснення певних процедур підриває основи правової держави та не може бути допустимим для існування в рамкам правового суспільства, оскільки руйнує правовий порядок в державі і створює умови для різного роду зловживань збоку суб`єктів владних повноважень і ставить їх у більш вигідне становище порівняно з фізичними чи юридичними особами.

Крім того, колегія судів звертає увагу на те, що штраф у розмірі 223 380 грн, який було застосовано до позивача, є суттєвим. Така санкція співмірна з покараннями за злочини. Відповідно до ч.2 ст.53 Кримінального кодексу України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Положення п.6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 (далі - Порядок №509) покладає цей обов`язок на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про інформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи, зокрема, рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

Відповідно до п.7 Порядку №509, справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.

З огляду на це, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Таке тлумачення п.6 Порядку №509 відповідає завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права, оскільки має наслідком більш ефективного захисту прав та інтересів фізичних та юридичних осіб.

З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується. У разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні.

У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів (п.5 Порядку №509).

Не є підставою для визнання постанови протиправною у разі несвоєчасного отримання повідомлення (порушення п`ятиденного строку), якщо особа з`явилася на засідання, взяла у ньому участь і не клопотала про відкладення.

За обставинами цієї справи, лист про розгляд справи про накладення штрафу №706/2/11-39 від 27.11.2018 на 12 год 00 хв 06.12.2018, за адресою : м. Львів, пл. Міцкевича, 8 було скеровано позивачу 28.11.2018 з повідомленням про врученням за №648.

Як видно з матеріалів справи, на офіційному сайті Укрпошти відсутні дані про дане відправлення, оскільки не зареєстровані в системі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що обставин, які б свідчили про ухилення від отримання повідомлення позивачем судом не встановлено.

Той факт, що фактичне одержання надісланого відповідачем повідомлення про розгляд справи не залежить від ГУ Держпраці у Львівській області та знаходиться поза межами його компетенції не звільняє його від виконання обов`язку повідомити суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду у один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку №509. При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що обраний відповідачем спосіб повідомлення позивача не є єдино можливим, а його використання не виключає можливості паралельного використання будь-якого іншого із передбачених вказаним пунктом з метою належного доведення до відома позивача інформації про розгляд його справи.

Отже, відповідач не довів, що позивач був належним чином поінформований про час та місце розгляду його справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2019 по справі №813/3415/18.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

Згідно ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За наведених обставин, понесені позивачем судові витрати, зокрема, судовий збір за подання позовної заяви, сплачений на підставі квитанції №0.0..1 від 17.12.2018 в сумі 2233,81 грн та за подання апеляційної скарги, сплачений на підставі квитанції №252 від 18.04.2019 в сумі 3360,00 грн слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпраці у Львівській області в загальній сумі 5593,81 грн.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року по справі №1340/6114/18 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу №ЛВ2992/1403/НД/АВ/ФС від 06 грудня 2018 року.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, Львівська область, місто Львів, площа Міцкевича, 8, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 5593 (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто три) гривні 81 копійка.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 20.06.2019.