Справа № 620/349/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/349/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі::

Судді-доповідача Аліменка В.О.
суддів: Лічевецького І.О., Кучми А.Ю.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,
В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 та просить визнати протиправним та скасувати у наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.12.2018 №1327 "Про результати службового розслідування з метою з`ясування причин і умов безпідставного завищення обсягів та вартості наданих послуг з харчування на загальну суму 327 176,76 грн":
- Абзац 11, у якому зазначено Таким чином, внаслідок не виконання вимог пункту 2 підпункту и норми №1 - загальновійськова Постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації поліцейських, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту майором ОСОБА_2 який з 29.11.2013 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2013 №267) справи та посаду начальника продовольчої служби тилу військової частини НОМЕР_1 прийняв і виконував обов`язки до 12.08.2015 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.08.2015 №183) та майором ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2014 №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_1 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2015 №234) було допущено безпідставне витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 4 364 (чотири тисячі триста шістдесят чотири) гривень 69 копійок., в частині, що стосується його (майора ОСОБА_1 );
- Абзац 12, у якому зазначено Службовим розслідуванням встановлено, що шкода, яка заподіяна унаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 4 364 (чотири тисячі триста шістдесят чотири) гривень 69 копійок виникла з вини майора ОСОБА_2 та майора ОСОБА_1 в рівному обсязі, так як останніми в рівному обсязі порушено положення вищезазначених нормативно-правових документи. Враховуючи це шкода, що заподіяна державі в особі військової частини НОМЕР_1 розподіляється у рівних обсягах, а саме майору ОСОБА_2 - 2182 (дві тисячі сто вісімдесят дві) гривень 35 копійок, майору ОСОБА_1 - 2182 (дві тисячі сто вісімдесят дві) гривень 34 копійок., в частині, що стосується його (майора ОСОБА_1 );
- Абзац 17, у якому зазначено Таким чином, внаслідок не виконання вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби та в порушення пункту 3.1.9. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, яке затверджене наказом Міністра оборони України № 300 від 16.07.1997, майором ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2014 №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_1 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2015 №234) було допущено безпідставне витрачання коштів унаслідок завишення обсягів отриманих послуг на загальну суму 18013 (вісімнадцять тисяч тринадцять) гривень 89 копійок.;
- Абзац 20, у якому зазначено Таким чином, в порушення вимог пункту 2.13 наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року №333 Про затвердження інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України(зі змінами), за якою визначено, що облік особового складу у штабі військової частини ведеться старшим помічником начальника штабу з кадрів та стройової частини (помічником начальника штабу з кадрів та стройової частини), який зобов`язаний щомісяця проводити звірку даних обліку підрозділів із даними обліку штабу військової частини і особисто звіряти записи у відповідних облікових документах, а також враховуючи те, що станом на 21.05.2015 військова частина-польова пошта НОМЕР_3 знаходилась в оперативному підпорядкуванні військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , майором ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2014 №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_1 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2015 року №234) не були виконані посадові обов`язки щодо звірки обліку особового складу, що в свою чергу сприяло виникненню факту безпідставного витрачання коштів внаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 87 873 (вісімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят три) гривні 48 копійок.
- Абзац 26, у якому зазначено Таким чином, внаслідок не виконання вимог пункту 1.10 та пункту 1.11 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України №402 від 09.12.2002 майором ОСОБА_2 , який з 29.11.2013 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2013 №267) справи та посаду начальника продовольчої служби тилу військової частини НОМЕР_1 прийняв і виконував обов`язки до 12.08.2015 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.08.2015 №183) та майором ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2014 №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_1 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2015 №234) були допущені факти безпідставного витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 23 922 (двадцять три тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривні 00 копійок.;
- Абзац 27, у якому зазначено Службовим розслідуванням встановлено, що шкода, яка заподіяна унаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 23 922 (двадцять три тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривні 00 копійок, виникла з вини майора ОСОБА_2 та майора ОСОБА_1 в рівному обсязі, так як останніми в рівному обсязі порушено положення вищезазначених нормативно-правових документи. Враховуючи це шкода, що заподіяна державі в особі військової частини НОМЕР_1 розподіляється у рівних обсягах, а саме майору ОСОБА_2 - 11 961 (одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят одна) гривень 00 копійок, майору ОСОБА_1 - 11 961 (одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят одна) гривень 00 копійок., в частині, що стосується його (майора ОСОБА_1 );
- Абзац 33, у якому зазначено Таким чином, внаслідок не виконання вимог пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 (зі змінами) Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету, майором ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2014 №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_1 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2015 №234) в частині несвоєчасного зняття із продовольчого забезпечення військовослужбовців, які вже не брали безпосередньої участі в АТО було допущено безпідставне витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 18 194,40 грн.;
- Абзац 38, у якому зазначено Таким чином, внаслідок не виконання вимог пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 (зі змінами) Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету, майором ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2014 №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_1 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2015 №234) в частині несвоєчасного зняття із продовольчого забезпечення військовослужбовців, які вже не брали безпосередньої участі в АТО було допущено безпідставне витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 6 112 (шість тисяч сто дванадцять) гривень 68 копійок.;
- Абзац 42, у якому зазначено Таким чином, майор ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2014 №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_1 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2015 №234) внаслідок не виконання вимог пункту 2.9,2.13 наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року №333 Про затвердження інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України(зі змінами) в частині щомісяця проводити звірки даних обліку підрозділів із даними обліку штабу військової частини, а також не менше одного разу на квартал перевіряти в усіх підрозділах частини стан обліку особового складу та відповідність записів, а також своєчасного зняття з усіх видів забезпечення військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину було безпідставно витрачено кошти унаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 15 247 (п`ятнадцять тисяч двісті сорок сім) гривень 66 копійок.;
- Абзац 45, у якому зазначено Таким чином, внаслідок порушення пункту 1.11 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, яке затверджене наказом Міністра оборони України № 402 від 09.12.2002 , майором ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2014 №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_1 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2015 №234) було допущено безпідставне витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 6 560 (шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 72 копійок.
- Абзац 50, у якому зазначено Таким чином, майором ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2014 №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_1 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2015 №234) було порушено пункт 2.13 наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року №333 Про затвердження інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України(зі змінами) в частині щомісяця проводити звірки даних обліку підрозділів із даними обліку штабу військової частини, а також не менше одного разу на квартал перевіряти в усіх підрозділах частини стан обліку особового складу та відповідність записів і призвело до безпідставного витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 70 620 (сімдесят тисяч шістсот двадцять) гривень 35 копійок (довідка-розрахунок була складена під час проведення аудиту від 19.06.2015 № 234/1/31/24 у додатку № 40 до звіту).;
- Абзац 55, у якому зазначено Таким чином, внаслідок не виконання вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби та в порушення пункту 3.1.9. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, яке затверджене наказом Міністра оборони України № 300 від 16.07.1997 року, майором ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2014 року №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_1 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 року(витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2015 року №234) було допущено безпідставне витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 69 239 (шістдесят дев`ять тисяч двісті тридцять дев`ять) гривень 69 копійок (довідка-розрахунок була складена під час проведення аудиту від 19.06.2015 № 234/1/31/24 у додатку № 41 до звіту).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати його, як таке, що постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга частковому задоволенню
Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У той же час, згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.
Отже, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення..
Колегія суддів звертає увагу, що предметом спору у даній справі є питання щодо протиправності висновків службового розслідування, викладених у наказі з основної діяльності щодо результатів службового розслідування з метою з`ясування причин і умов безпідставного завищення обсягів та вартості наданих послуг з харчування на загальну суму 327 176,76 грн.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (надалі - Статут).
Статтею 45 Статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно зі статтею 83 Статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Статуту).
Положеннями статті 85 Статуту визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення (стаття 86 Статуту).
Водночас, у відповідності до пункту 29 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР, якщо військовослужбовця переведено на нове місце служби до прийняття рішення про відшкодування заподіяної ним шкоди, то матеріали розслідування, дізнання, рішення органів попереднього слідства та суду або витяг з акта ревізії, перевірки, інвентаризації надсилаються у п`ятиденний термін після закінчення розслідування, ревізії, перевірки чи інвентаризації на нове місце служби винного для притягнення його до матеріальної відповідальності. Командир (начальник) військової частини за новим місцем служби винної особи зобов`язаний у 15-денний термін з дня надходження матеріалів про заподіяння шкоди видати наказ щодо притягнення цієї особи до матеріальної відповідальності.
Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного наказу, начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 запропоновано, у відповідності до пункту 29 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР, направити копію матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_4 для прийняття рішення щодо притягнення майора ОСОБА_1 (колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ) до матеріальної відповідальності у сумі 327 176,76 грн.
У свою чергу, частиною 2 статті 87-1 Статуту встановлено, що рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця оскаржується в установленому законом порядку.
Відповідно до статті 88 Статуту та пункту 3 розділу VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі Порядок №608) якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
З вищевикладеного вбачається, що військовослужбовець може або подати скаргу старшому командиру (начальнику), або оскаржити у судовому порядку рішення про звільнення чи притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Разом з тим, позивач у даному адміністративному позові просить суд скасувати абзаци наказу, в якому викладені результати службового розслідування та яким ОСОБА_1 не звільнено з військової служби і не притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а лише запропоновано начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 направити копію матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_4 для прийняття рішення щодо притягнення майора ОСОБА_1 (колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ) до матеріальної відповідальності у сумі 327 176,76 грн.
Водночас, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Тобто у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке порушує безпосередньо права чи обов`язки позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, у оспорюваному наказі, зокрема, викладено результати службового розслідування та запропоновано начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 направити копію матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_4 для прийняття рішення щодо притягнення майора ОСОБА_1 (колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ) до матеріальної відповідальності у сумі 327 176,76 грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач у даному випадку обмежився викладенням результатів службового розслідування, визначенням суми нестачі та прийняттям рішення щодо направлення матеріалів службового розслідування до іншої військової частини для притягнення військовослужбовця (позивача) до матеріальної відповідальності.
Що стосується відшкодування виявленої нестачі, то вона не може бути автоматично примусово відшкодована на підставі оскаржуваного наказу без прийняття наказу щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності.
За таких обставин, колегія суддів наголошує на тому, що оскаржуваний наказ не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для ОСОБА_1 , а тому він не може бути предметом спору.
При цьому, відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Більше того, обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання протиправними та скасування певних абзаців наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.12.2018 № 1328 Про результати службового розслідування з метою з`ясування причин і умов безпідставного завищення обсягів та вартості наданих послуг з харчування на загальну суму 327 176,76 грн., сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно з частиною 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.
При цьому, поняття спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 у справі № 9901/152/18, від 30.05.2018 у справі № 9901/497/18 та від 12.12.2018 у справі № 802/2472/17-а.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов не вірного висновку.
Доводи апелянта про те, що оскаржуваний наказ прямо впливає на його права та інтереси, та для їх відновлення треба буде докласти значних зусиль, а тому підлягає судовому оскарженню, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки оцінка висновкам такого наказу може бути надана лише при оскарженні рішення про звільнення чи притягнення до дисциплінарної відповідальності.
При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що спір між позивачем та Військовою частиною НОМЕР_5 такий, що не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Пунктом.3 ч.1 ст.315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Керуючись ст. 243, 315, 319, 322, 323 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року - скасувати.
Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу - закрити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді І.О. Лічевецький

А.Ю. Кучма