Справа № 1340/6061/18
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4063/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

з участю секретаря Ваврик Х.Б.,

представника відповідача Баїк Ю.П.,

представника третьої особи Пителя І.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Грибовицька сільська рада Жовківського району Львівської області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції - Гулкевич І.З.,

час ухвалення рішення - 04.03.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - не вказано,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Грибовицької сільської ради; зобов`язати відповідача виконати судове рішення протягом семи днів з дати набрання ним законної сили та подати звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року залучено в якості третьої особи Грибовицьку сільську раду Жовківського району Львівської області (далі - третя особа).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення відповідача щодо відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Грибовицької сільської ради за межами населеного пункту, викладене у формі листа від 05.12.2018 року № З-8441/0-5491/0/37-18. Зобов`язано відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 12.11.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Грибовицької сільської ради за межами населеного пункту з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що третя особа не погодила надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки місце розташування земельної ділянки не відповідає містобудівній документації Грибовицької сільської ради, така не є вільною, а заліснена (розташована в санітарній зоні Львівського міського сміттєзвалища). Відповідач під час прийняття рішення щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинен приймати до уваги позицію органів місцевого самоврядування. Крім того, земельна ділянка, яку позивач хоче отримати не відповідає містобудівній документації.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач в судове засідання на виклик суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території третьої особи.

Листом від 05.12.2018 року № З-8441/0-5491/0/37-18 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до інформації (лист №1731/405-18-0.23 від 21.11.2018 року), наданої Відділом Держгеокадастру у Жовківському районі, запропонована земельна ділянка відноситься до земель запасу, рілля. Згідно з листом третьої особи від 15.10.2018 року № 02-18/369 сільська рада висловила свою позицію щодо непогодження відведення позивачу, оскільки земельна ділянка не відповідає містобудівній документації та не є вільною, а заліснена (розташована в санітарній зоні Львівського міського сміттєзвалища).

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регулюється нормами глави 19 ЗК України.

Частиною 2 статті 116 ЗК України встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Так, п. «в» ч.3 ст. 116 ЗК України передбачене право громадян на безоплатну передачу земельних ділянок у їх власність шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно п. «б» ч.1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Порядок реалізації права на безоплатну приватизацію земельних ділянок громадянами регламентується 118 ЗК України.

Відповідно до ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем відмовлено у наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі того, що відповідно до вимог постанови КМУ від 07.06.2017 року № 413 при погодженні передачі земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної приватизації необхідно враховувати позицію органу місцевого самоврядування, а оскільки третя особа не погодила таку передачу, то підстав для задоволення клопотання позивача немає.

Наведена підстава відмови не передбачена ст. 118 ЗК України, а тому з огляду на це, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на цій підставі є неправомірною.

Ще однією підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою було те, що місце розташування земельної ділянки не відповідає містобудівній документації, оскільки така не є вільною, а заліснена (розташована в санітарній зоні Львівського міського сміттєзвалища).

Відповідно до листа Відділу у Жовківському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту Грибовицької сільської ради, форма власності - державна, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, угіддя - рілля, не надані у власність чи користування громадян чи юридичних осіб (а.с. 11).

Посилання відповідача на те, що вказана ділянка заліснена та розташована в санітарній зоні Львівського міського сміттєзвалища не є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки чинне законодавство не передбачає заборони ведення сільського господарства на землях санітарної зони. Крім того, зміна цільового призначення земельної ділянки не проводилася.

Крім того, відповідачем не вказано яким саме вимогам містобудівної документації не відповідає спірна земельна ділянка, так як з інформації, що міститься в матеріалах справи така є вільна та має відповідне цільове призначення.

Також апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затв. наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333 (далі - Положення).

Пунктом 8 Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з п. 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затв. наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому, п. 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

В межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, наданий відповідачем лист від 05.12.2018 року № З-8441/0-5491/0/37-18 «Про розгляд клопотання», в якому позивачу надано інформацію, що витребувана земельна ділянка є заліснена та третя особа не погоджує дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому відповідач не може надати такий дозвіл, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданої позивачем заяви.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тому суд вважає, що зобов`язуючи суб`єкт владних повноважень виконати свої безпосередні обов`язки в порядку, встановленому законом, не вказуючи при цьому, яке конкретно рішення необхідно прийняти, суд не втручається в дискреційні повноваження державного органу.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі № 1340/6061/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 21 червня 2019 року.