Справа № 128/1052/19
Суддя: Ганкіна І. А.
Дата ухвалення: 2019-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/1052/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Ганкіної І.А.

при секретарі Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Бондаренко Лесі Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 12.04.2019 року серії ЕАВ № 1062331, -

УСТАНОВИВ:

22.04.2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Бондаренко Лесі Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 12.04.2019 року серії ЕАВ № 1062331.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що орієнтовно о 14 год. 12.04.2019 року позивач здійснював рух на автодорозі в населеному пункті смт.Стрижавка, Вінницького району Вінницької області. Швидкість руху не була більшою ніж 65 км/год. Здійснюючи рух, він бачив, що справа на узбіччі дороги знаходився поліцейський автомобіль, біля якого перебували два працівники поліції (чоловік і жінка). Один з поліцейських (чоловік) тримав у руках пристрій вимірювання швидкості Trucam. Зважаючи на дотримання ним норм швидкісного обмеження, за перевищення яких передбачена відповідальність, наближення до поліцейського автомобіля не викликало занепокоєння. Тому він продовжував рух. При наближенні до працівників поліції, його автомобіль було зупинено працівниками поліції. Підійшовши до автомобіля, інспектор поліції (чоловік) повідомив його, позивача по справі , що він перевищив дозволену швидкість.

У відповідь позивач висловив незгоду із висновками інспектора та повідомив, що він здійснював рух в межах норми, при якій не передбачено накладення штрафу. Додав, що максимальна швидкість була 65 км/год. На його прохання пред`явити йому для ознайомлення докази вчинення ним порушення, інспектор поліції (чоловік) надав йому для перегляду фото, на якому здійснювали рух декілька автомобілів. Конкретно свого автомобіля позивач не помітив на цьому фото. На фото не було видно ні номерних знаків автомобілів, ні хто саме ними керував.

Тому він, ОСОБА_1 повідомив інспектора поліції про те, що це фото не може бути належним допустимим доказом по справі, оскільки на ньому не зафіксовано номерних знаків автомобіля і не зафіксовано хто саме керував автомобілем. При цьому, як вказує позивач в своїй заяві, він тричі запитував інспектора чи розпочав він розгляд справи про адміністративне правопорушення, оскільки при розгляді справи він мав би та бажав надавати пояснення, на що він тричі відповідав, що розгляд справи не розпочинався.

Зважаючи на те, що позивач не є юристом, він висловив інспектору усне клопотання з проханням надати можливість скористатись правовою допомогою адвоката.

В зв`язку з цим за умови розгляду справи просив відкласти розгляд справи на інший час, проте у відповідь інспектор знову повідомив, що розгляду справи немає. Після цього, інспектор відлучився зупиняти інші автомобілі, а він поїхав додому.

Однак, в подальшому в поштовій скриньці за адресою проживання він, позивач по справі виявив поштовий конверт, в якому знаходилась оскаржувана постанова про накладення на нього адміністративного стягнення. Дана постанова винесена інспектором Бондаренко Лесею Олександрівною, хоча дана посадова особа не зупиняла та на місці зупинки зі ним взагалі не спілкувалась. В вказаній постанові зазначено, що він, ОСОБА_1 «рухаючись в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45 смт. Стрижавка, Вінницької області перевищив встановлену швидкість на 30 км, рухався зі швидкістю 80км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом Тгисат ТС 000726, чим порушив п. 12.4. ПДР». При цьому, в постанові інспектором зроблено висновок, що зазначеними діями він нібито скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП - «Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину...», яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі 255 грн.

Однак, як вказує позивач в свої заяві, він здійснював рух в межах 65 км/год., тобто в межах норми при якій не передбачено накладення штрафу у населеному пункті. Водночас, зазначив, що знаків щодо обмеження швидкості на даній ділянці дороги не було встановлено. Також, в порушення вимог ст.40 Закону «Про національну поліцію» «Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, -монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку» - пристрій для вимірювання швидкості руху Trucam не був закріплений на одному із чітко визначених законодавством місць, а знаходився у руках інспектора. Знаходження пристрою в непередбаченому місці могло спотворити фактичні результати вимірювання. Аргументи щодо відсутності жодного правопорушення з його боку до уваги не взято та на думку позивача по справі винесено незаконне рішення про накладення на нього стягнення без наявності порушень з його боку.

При цьому, в супереч ч.1 ст.268 КУпАП, п.8 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 21395, інспектор патрульної поліції здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення з позбавленням його гарантованих правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: без повідомлення його, як особи яка притягається до відповідальності, про розгляд адміністративної справи; без сповіщення його про час і місце розгляду адміністративної справи, а також про особу, яка буде розглядати справу; без його, позивача по справі присутності, оскільки йому не відомо де і коли розглядалась справа; без повідомлення позивача про його права та обов`язки, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; без оголошення постанови за наслідками розгляду адміністративної справи; без доведення під час розгляду справи саме його вини, зокрема без надання доказів хто саме керував транспортним засобом на момент зупинки, зокрема чи він особисто, чи будь-хто інший, оскільки на представленому фото не було видно водіїв автомобілів. В примітці до ст.122 КУАП передбачено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом, однак інспектором не додано навіть елементарних доказів хто саме керував автомобілем на момент зупинки; без зазначення згідно ч.3 ст.283 КУпАП у графі 9 «До постанови додається» оскаржуваної постанови жодних доказів - фото чи відеозаписів порушення ПДР з його, ОСОБА_1 боку та відомостей щодо технічного засобу, яким мав би здійснюватися відеозапис; без надання позивачу можливості користуватися юридичною допомогою адвоката, що є порушенням основоположного конституційного права, оскільки йому було безпідставно відмовлено в задоволенні відповідного клопотання та повідомлено що розгляд справи не ведеться; без надання йому можливості надати письмове пояснення, оскільки інспектором тричі було повідомлено що розгляд справи не розпочався; без винесення постанови саме тим поліцейський, який нібито виявив факт порушення і спілкувався з ним, позивачем по справі, оскільки спілкувався з ним один поліцейський (чоловік), а постанову склала та винесла інший поліцейський (жінка); без вручення постанови про накладення адміністративного стягнення на місці зупинки;

Вищенаведені обставини підтверджують, що інспектором патрульної поліції всупереч положень КУпАП та рішення Конституційного суду від 26.05.2015р. №5-рп/2015 не проведено передбачених процедур та дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності право на об`єктивний та справедливий розгляд справи, безпідставно притягнув його до відповідальності за нібито порушення п.п.12.4 ПДР, а тому як наслідок, оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена протиправно та підлягає скасуванню.

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд справи за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надіслав.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України справа розглянута в письмовому провадженні.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи та надані докази, суд вважає необхідним задовольнити позов з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ЕАВ № 1062331 від 12.04.2019 року про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Бондаренко Л.О., копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_1 , позивача у справі, притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень.

Як вбачається із зазначеної постанови, 12 квітня 2019 року, о 11:27:00 годині, на 296 км автодороги М 21, в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45 в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Мерседес Венц» д.н.з. НОМЕР_1 95 НОМЕР_2 , перевищив встановлену швидкість на 30 км, рухався зі швидкістю 80 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam № ТС 000726, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Вказану постанову інспектором поліції було складено в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздрукована за допомогою спеціального технічного пристрою, копію якої була направлена позивачу поштою за адресою його проживання.

Так, положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормою ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач будь-яких доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові, не надав та не спростував твердження позивача, що б підтверджували наявність у діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно п. 12.4 ПДР України швидкість руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

В підпункті «б» пункту 12.9 ПДР України зазначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 ПДР.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на тридцять кілометрів на годину.

За змістом статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа)при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Натомість, на підтвердження встановленого у постанові вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, доказів щодо порушення ОСОБА_1 п.12.4 ПДР України, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, відповідачем не надано.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини.

Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Всупереч даним вимогам, відповідачем об`єктивних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбачених ст. 251 КУпАП, не надано. А оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення ОСОБА_1 , оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У відповідності до п. п. 4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності.

В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Об`єктивних доказів, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем ОСОБА_1 дорожнього руху відповідачем зібрано не було.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 243-247 , 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову від 12.04.2019 року серії EAB №1062331 про накладення адміністративного стягнення, винесену Інспектором батальйону №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Бондаренко Лесею Олександрівною відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП і накладене на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.А. Ганкіна