Справа № 431/2792/19
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року справа №431/2792/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача - Зуб Ігоря Геннадійовича на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 08 травня 2019 року (повний текст складено 08 травня 2019 року в м. Старобільськ) у справі № 431/2792/19 (суддя І інстанції - Логвіненко Т.Г.) за позовом Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в особі Старобільського районного відділу УДМС України в Луганській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення за межі територія України,-

В С Т А Н О В И В:

08.05.2019 Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в особі Старобільського районного відділу УДМС України в Луганській області звернулось до Старобільського районного суду Луганської області про примусове видворення громадянина Росії за межі України, в якому просло суд видворити за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , iз забороною подальшого в`їзду в Україну строком на п`ять років.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.05.2019 співробітниками поліції ГУНП в Луганській області виявлено та доставлено громадянина Росйської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який незаконно проживає на території України, та на теперішній час не виконав рішення УДМС у Луганській області від 26.09.2017 про примусове повернення, яким заборонено останньому в`їзд в Україну строком на 5 років, тобто до 26.09.2022. Раніше, 26.09.2017 Старобльським РВ УДМС у Луганської області було встановлено, що громадянин Росйської Федерацйії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійного місця проживання не має в Україні, проживає без реєстрації, своєчасно не продовжив строк перебування в Україні, тобто незаконно проживає на території України. Після 90 днів перебування на території України не оформив відповідні документи для проживання на території України для іноземців. ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за проживання на території України без відповідних документів, щодо нього приймалось рішення про примусове повернення з України до 27.09.2017 із забороною подальшого виїзду строком на 5 років. ОСОБА_2 16.07.2018 прибув на територію України, термін проживання на території України закінчився 14.02.2018. Самостійно покинути території України ОСОБА_2 ухиляється та продовжує порушувати чинне міграційне законодавство України. На підставі викладеного, представник позивача просив прийняти рішення про примусове видворення за межі території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 із забороною подальшого в`їзду в Україну строком на 5 років.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 08 травня 2019 року у справі № 431/2792/19 позов задоволено. Примусово видворено за межі території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Російської Федерації НОМЕР_1 , виданий відділом УФМС по ЯНАо в Пуровському районі 08.12.2009; паспорт № НОМЕР_2 виданий 12.10.2017 ФМС 31001, із забороною подальшого в`їзду в Україну строком на п`ять років. Допущено негайне виконання рішення суду.

Представником позивача не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не досліджено в повному обсязі наявні в матеріалах справи докази, не надано їм належної оцінки, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідачем добровільно виконано рішення УДМС у Луганській області від 26.09.2017року про його примусове повернення з України. Після цього відповідач неодноразово повертався на територію України. Посадовими особами УДМС не з`ясовувалось у відповідача намір оскаржувати оголошене йому рішення про повернення. Скориставшись незнанням відповідачем в достатній мірі української мови посадовими особами міграційної служби отримані від ОСОБА_2 необхідні підписи, не надавши при цьому копію оскаржуваного рішення та не довівши повний зміст зазначеного рішення. Приймаючи до уваги, що відповідачем добровільно виконано рішення міграційної служби про повернення, а за нові порушення рішення не приймалось, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивачем на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджено копією паспорта громадянина Російської Федерації (а. с.21).

Згідно копії про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_2 26.09.2017 було складено протокол про адміністративне правопорушення, за проживання на території України без реєстрації (а.с.22) та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу - 510 грн.(а.с.23).

26.09.2017 прийнято рішення УДМС України в Луганській області про примусове повернення за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 та зобов`язано його покинути території до 27.09.2017 з забороною в`їзду на 5 років (а.с 26-27).

Згідно копії протоколу про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_2 , 08.05.2019 було складено протокол про адміністративне правопорушення, за ухилення від виїзду з території України після закінчення терміну перебування в України, а саме з 14.10.2018 (а.с.30) та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу -1700 грн.(а.с.31).

Згідно копії обґрунтованого звернення від 07.05.2019 начальника УБЗПТЛ ГУНП в Луганській області, було виявлено факт нелегального перебування на території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.32).

08.05.2019 згідно протоколу про адміністративне затримання, громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 було затримано в порядку ст. 260 КУпАП (а.с. 33).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України від 22.09.2011 № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773).

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону № 3773 - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до п. 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 2.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та oci6 без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України Biд ( 15 лютого 2012 р. № 150, яким передбачено, що іноземці та особи без громадянства, якi на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 у paзi в`їзду іноземців які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

Відповідно до п. 5 Постанови № 150, яким передбачено реєстрація іноземців та oci6 без громадянства, які вїзджають в Україну.

Відповідно до ч. З статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та oci6 без громадянства», якою передбачено, що строк перебування та oci6 без громадянства в Україні встановлюється законодавством України чи міжнародним договором України.

Таким чином, порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виявилось у незаконному перебуванні на території України, тягне за собою наслідки, передбачені статтями 26, 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач жодних підстав для перебування на території України у відповідності до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не має, рішення від 26.09.2017 УДМС України в Луганській області про примусове повернення за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 та зобов`язано його покинути території до 27.09.2017 з забороною в`їзду на 5 років добровільно не виконує.

Посилання представника позивача у апеляційній скарзі на те, що посадовими особами УДМС не з`ясовувалось у відповідача намір оскаржувати оголошене йому рішення про повернення. Скориставшись незнанням відповідачем в достатній мірі української мови посадовими особами міграційної служби отримані від ОСОБА_2 необхідні підписи, не надавши при цьому копію оскаржуваного рішення та не довівши повний зміст зазначеного рішення, спростовуються наявною копією рішення про примусове повернення від 26.09.2019 року де відповідач власноручно українською мовою вчинив припис про отримання рішення про примусове видворення. Будь-яких приписів щодо незрозумілості рішення або наміру оскаржити його оскаржити не зазначив.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в особі Старобільського районного відділу УДМС України в Луганській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення за межі територія України є обґрунтованими.

Вирішуючи питання про розмір строку на який слід, разом із прийняттям рішення про примусове видворення ОСОБА_2 за межі України, заборонити подальший в`їзд ОСОБА_2 до України, суд першої інстанції виходив з приписів ч. 2 ст. 26 та ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та за цим позовом встановлює його (строк) у розмірі 5 років.

З зазначеним висновком суду не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно приписів ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Суд під час розгляду справ про примусове видворення вирішує лише ці вимоги. Зокрема, суд не має права вирішувати вимоги про заборону іноземцю та особі без громадянства подальшого в`їзду на територію України на певний строк, оскільки ці питання вирішують центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону, органи Служби безпеки України.

Крім того, 26.09.2017 рішенням УДМС України в Луганській області про примусове повернення за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 та зобов`язано його покинути території до 27.09.2017 одночасно і вирішено питання щодо заборони в`їзду в Україну ОСОБА_2 на 5 років.

Вищезазначене рішення на час розгляду справи не скасовано і є чинним.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позовні вимого про заборону ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзду в Україну строком на п`ять років задоволенню не підлягають.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити. Абзац перший резолютивної частини рішення доповнити словом «частково». У абзаці другому резолютивної частини рішення слова «із забороною подальшого в`їзду в Україну строком на п`ять років» виключити. Доповнити резолютивну частину рішення абзацом третім наступного змісту «У задоволені решти позовних вимог відмовити».

Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Зуб Ігоря Геннадійовича на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 08 травня 2019 року у справі № 431/2792/19 - задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 08 травня 2019 року у справі № 431/2792/19- змінити.

Абзац перший резолютивної частини рішення доповнити словом «частково». У абзаці другому резолютивної частини рішення слова «із забороною подальшого в`їзду в Україну строком на п`ять років» виключити. Доповнити резолютивну частину рішення абзацом третім наступного змісту «У задоволені решти позовних вимог відмовити»

В іншій частині рішення Старобільського районного суду Луганської області від 08 травня 2019 року у справі № 431/2792/19 залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 червня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко