Справа № 826/17195/18
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/523
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 червня 2019 року № 826/17195/18

За позовом ОСОБА_1

До Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

Про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про визнання неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію за вислугою років на пільгових умовах з 01.10.2016 року.

Ухвалою суду від 26.10.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в письмовому провадженні згідно ст. 263 КАС України.

22.11.2018 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву. Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно наказу № 243/ОС-16 від 30.09.2016 року, відповідно до п.5 ст. 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", п.4 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну Поліцію" 30.09.2016 року ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (у зв`язку зі скороченням штатів).

Згідно цього ж наказу вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 22 роки 1 місяць та 1 день. У пільговому обчисленні вислуга років становить 28 років 5 місяців 14 днів.

22.03.2017 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з належним пакетом документів для призначення пенсії за вислугою років у відповідності до вимог ст.23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України".

Листом від 05.04.2017 року № 8015/03 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивача про відмову у призначенні зазначеного виду пенсії через порушення порядку подання документів.

Одночасно роз`яснено, що Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, подаються цими особами до Головних управлінь Пенсійного фонду України через уповноважені структурні підрозділи відповідних Міністерств та Служб. В свою чергу, на уповноважені структурні підрозділи покладаються лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

03.03.2017 року позивач звернувся до Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Листом від 29.05.2017 року Державною пенітенціарною службою України було відмовлено у призначенні пенсії, з підстав наявності у позивача календарної вислуги років на 30.06.2016 року 22 роки 01 місяць та 01 день.

Не погодившись із вказаним позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з відповідним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2017 року у справі № 761/26965/17, залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 року, позов було задоволено частково: визнано неправомірними дії відповідача - Державної пенітенціарної служби України щодо відмови у підготовці та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області документів для призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах та зобов`язано Державну пеніте6нціарну службу України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області документи позивача для призначення пенсії за вислугою років на пільгових умовах у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року за № 3-1.

В порядку виконання вказаного рішення суду Державною установою "Генеральна дирекція державної кримінально-виконавчої служби України" Міністерства юстиції України були надіслані відповідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Листом від 13.07.2018 року № 2586/03 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області було відмовлено у призначенні пенсії, з підстав наявності у позивача календарної вислуги років на 30.06.2016 року 22 роки 01 місяць та 01 день.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає дії відповідача незаконними, оскільки законодавство не передбачає набуття права на пенсію за вислугою років за наявності виключно календарної вислуги.

Позивач звертає увагу, що такий висновок зроблено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2017, де суд, як зазначає позивач, визнав право позивача на призначення пенсії за вислугою років.

Посилаючись на положення ч. 2 ст.19, ст. 46 Конституції України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (п. "б" ст.1-2, п. "б" ч. 1 ст. 17, п. "а" ч. 1 ст. 12, ч.1. ст. 2; ст. 17-1), Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (ч. 3 ст. 23, ч.1 ст. 23, ч. 4 ст. 23), постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (п. "г" ч. 3), позивача зазначає, що:

пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу ДКВС здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб",

відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" до вислуги років зараховується служба в Державній кримінально-виконавчій службі України,

пенсія призначається незалежно від віку, якщо особа звільнена зі служби, зокрема, з жовтня 2015 по 30 вересня 2016 і на день звільнення мають вислугу років 22 календарних роки та 6 місяців і більше,

відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів,

до вислуги для призначення пенсії особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, зараховується час проходження служби на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів.

Відтак, позивач зазначає, що право на пенсію за вислугою років не ставиться у залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що вислуга років позивача на 30.09.2016 року складала 22 роки 01 місяць 01 день, відповідно уповноважений орган надав відмову позивачу щодо підготовки документів для призначення пенсії відповідно до ст. 12 № 2262.

Відповідно до ст. 12 Закону №2262 пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби за контрактом, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2015 року по 30.09.2016 року і на день звільнення мають вислугу 225 календарних роки та 6 місяців і більше. Таким чином, станом на момент звільнення, у позивача була відсутня вислуга років необхідна для призначення пенсії за Законом № 2262 за вислугу років.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

В силу вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 р. № 2713-IV пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ст. 1-1 цього Закону № 2262-XII зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, виключно на умовах зазначеного Закону здійснюється призначення пенсій особам, на яких поширюється дія вказаного Закону.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону (в редакції Законів України від 08.07.2011 р. №3668-VI та від 02.07.2015 р. № 580-VIII) пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 17 цього Закону до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

З вищевикладеного вбачається, що базовою умовою для призначення пенсії є наявність саме календарної вислуги, - так як встановлено Законом та додатково - час/період - відповідно до ч. 2 ст. 17 цього Закону, перелік видів служби та періодів часу, зазначений в якому, є вичерпним.

Закон не передбачає для цілей вирішення питання про призначення пенсії донарахування до календарної (базової) вислуги інших та періодів та строків служби, ніж зазначено вище.

На правильність такого застосування норм Закону щодо запровадження саме календарного обчислення, вказує і намір законодавця та суб`єкта законодавчої ініціативи (КМ України), викладений у пояснювальній записці (розміщена у вільному доступі на сайті ВР України) до законопроекту № 7455 від 13.12.2010, який надалі був прийнятий як Закон, який встановив вищезгадане правове регулювання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 року у справі №161/4876/17, від 27.03.2018 року у справі № 295/6301/17, від 19.09.2018 року у справі № 725/1959/17.

Враховуючи те, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", суд приходить до висновку, що в контексті спірних відносин та за обставин даної справи, для призначення пенсії позивач повинен був мати станом на 30.09.2016 року вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Однак, враховуючи відсутність такої календарної вислуги, суд приходить до висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарної вислуги років.

Пільгове донарахування стажу відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та вищезгаданої постанови КМ України можливе, але є похідним від наявності базової календарної вислуги, у даному випадку - не менше 22 календарних роки та 6 місяців.

Щодо посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.06.2018 р. у справі №750/9775/16-а, то згідно наведеного вище протилежна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 року у справі №161/4876/17, від 19.09.2018 року у справі № 725/1959/17, що ухвалені після 27.06.2018 р. і підлягають застосуванню з огляду на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі №755/10947/17.

Що стосується посилання позивача на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2017 року у справі № 761/26965/17 суд зазначає наступне.

Згідно змісту вказаного судового рішення суд дійшов висновку про те, що рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" приймають органи Пенсійного фонду України (ст. 49 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб").

Аналізуючи зміст зазначених норм та положень, можна дійти висновку про те, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Разом з тим, на Державну пенітенціарну служби України, у випадку вирішення питання про призначення пенсії у відповідності до вище вказаного Закону позивачу, покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.

З цих підстав і було задоволено позовні вимоги в частині визнання неправомірними дії Державної пенітенціарної служби України щодо відмови у підготовці та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на пільгових умовах та зобов`язання підготувати та направити документи, тоді як власне питання про наявність підстав для призначення пільгової пенсії має вирішувати саме Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

За таких обставин вказаним судовим рішенням не встановлено наявність щодо позивача підстав для призначення пільгової пенсії, і Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не зобов`язано було приймати рішення конкретного змісту після надходження документів від Державної пенітенціарної служби України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням викладеного у суду відсутні підстави для висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за вислугою років на пільгових умовах.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 257-263, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 21.06.19 р.