Справа № 520/157/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 р.Справа № 520/157/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., м. Харків по справі № 520/157/19

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 25.06.2015 по 05.04.2018;

- зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09.02.2016 по 29.11.2017, подати протягом п`ятнадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09.02.2016 по 29.11.2017.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 09.02.2016 по 29.11.2017 в розмірі 4952 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві) грн 50 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять військову службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Виходячи з наведеного вказує, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. Вказав на те, що чинне законодавство з питань проходження військової служби, грошового забезпечення військовослужбовців, не містить положень щодо виплат «за затримку при звільненні». Вважає, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах і порядку, що визначені чинним законодавством. Отже, з викладених підстав, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби перебував на фінансовому забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_3 та 09.02.2016 був звільнений з військової служби у Збройних Силах України, отримав грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 28 календарних років військової служби в сумі 52596,74 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 по справі № 820/3211/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій незаконними - задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 які полягають у не здійсненні ОСОБА_1 нового розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 по справі № 820/3211/17 скасовано в частині відмови у задоволення позову. Прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 по справі № 820/3211/17 - залишено без змін.

На виконання вищевказаних судових рішень по справі № 820/3211/17 29 листопада 2017 року Харківський обласний військовий комісаріат здійснив виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації.

На виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2017 по справі № 820/3211/17 проведено перерахування грошових коштів в сумі 51807,79 грн на розрахунковий рахунок позивача, відкритий в КБ "ПриватБанк".

Вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 25.06.2015 по 05.04.2018, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09.02.2016 по 29.11.2017 та стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 09.02.2016 по 29.11.2017 в розмірі 4952 грн. 50 коп., суд першої інстанції виходив з необхідності застосування до спірних правовідносин норм КЗпП, які передбачають відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні. Також, враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягають стягненню на користь позивача кошти в сумі 4952,50 грн

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За правилами встановленими частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до абз. 4 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Порядок № 393) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає, що така допомога виплачується особам, які «звільняються» зі служби. Отже, допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 09.02.2016 року звільнений з військової служби у Збройних Силах України, отримав грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 28 календарних років військової служби в сумі 52596,74 грн.

Водночас, на виконання судових рішень Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017 та Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 по справі № 820/3211/17, згідно платіжного доручення розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні за наявності спору між позивачем та відповідачем в розмірі 51807,79 грн перераховано на картковий рахунок позивача лише 29 листопада 2017 року.

Положеннями пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 153/2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

В свою чергу згідно частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ закінченням проходження військової і служби вважається день виключені військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установ тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Разом з тим, а ні Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", а ні Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення військовослужбовця з військової служби.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців Збройних сил України стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи статей 116 та 117 КЗпП України, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду у складі касаційного адміністративного суду від 30.01.2019 у справі № 805/4523/16-а, від 14 березня 2019 року у справі №805/5021/15-а, від 10 квітня 2019 року у справі №820/1363/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, не здійснивши нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09.02.2016 по 29.11.2017, вчинив протиправну бездіяльність в порушення вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своєї бездіяльності у спірних правовідносинах.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09.02.2016 по 29.11.2017, задовольнивши позовні вимоги в цій частині.

Щодо розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зауважує, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З огляду на викладене, враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь позивача компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому, виходячи з приписів статті 116, 117 КЗпП України з урахуванням конкретних обставин справи суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, яка враховується судом апеляційної інстанції згідно з положеннями ч.5 ст.242 КАС України.

У відповідності до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі по тексту - Порядок № 100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зі змісту наведених норм вбачається, що на користь працівника, щодо якого мала місце несвоєчасність розрахунку при звільненні, підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з кількості робочих днів протягом періоду такої затримки.

Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи довідки Харківського обласного військового комісаріату від 02.02.2018 №38/ВФЗ про доходи позивача, за 2 останні місця перед звільненням ОСОБА_1 було нараховане грошове забезпечення в розмірі 17633,51 грн - за грудень 2015 року та 5747,00 грн - за січень 2016 року, а відтак середньомісячне грошове утримання становить 11690,25 грн, середньоденна заробітна плата, з урахуванням кількості робочих днів за повні календарні місяці грудня 2015 року та січня 2016 року (як зазначено в довідці) становить 278,34 грн.

Загальний розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, що була виплачена позивачу, складає 104404,53 (52596,74 + 51807,79) грн.

Колегія суддів вказує на те, що позивачеві грошова допомога при звільненні нараховується за 28 років вислуги, а тому частина такої допомоги, що припадає на кожний місяць з цих 28 років, за які виплачується така допомога, в порівнянні із середньомісячним грошовим утриманням позивача, визначеним у відповідності до Порядку № 100, становить 2,7% ((104404,53 грн/28/12 = 310,73 грн.) / 11690,25 грн = 0,027).

Беручи до уваги неістотність суми матеріальної допомоги, що припадає на один місяць року, відносно розміру середньомісячного заробітку позивача, суд, враховуючи позицію Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку.

Суд зазначає, що оскільки позивач звільнився 09.02.2016, а одноразова грошова допомога остаточно йому виплачена 29.11.2017, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 659 днів.

Отже, з урахуванням середньоденної заробітної плати в сумі 278,34 грн, сума середнього заробітку за час затримки у 659 дні становить 183426,06 грн (278,34 грн х 659), а тому, враховуючи принцип справедливості та співмірності, підлягають стягненню кошти в сумі 4952,50 грн (2,7 % від суми середнього заробітку за час затримки розрахунку).

Таким чином, колегія суддів вказує на необхідність стягнення з відповідача 4952,50 грн. в порядку, передбаченому Постановою № 100, з урахуванням принципів співмірності, справедливості та встановлених судом обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 09.02.2016 по 29.11.2017 в розмірі 4952 грн 50 коп.

Щодо відмовлених позовних вимог в частині встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача в місячний строк з дня отримання постанови подати звіт про виконання рішення суд, колегія суддів зауважує, що жодних доводів з даного приводу апелянтом не зазначено.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року по справі № 520/157/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко О.М. Калитка
Повний текст постанови складено 20.06.2019 року