Справа № 308/4971/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5970/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участі секретаря судового засідання Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 травня 2019 року у справі № 308/4971/19 (рішення ухвалено судом у складі головуючого судді Іванова А. П. у м. Ужгород об 11:45 год) за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2019 року Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , в якому просить примусово видворити відповідача за межі території України.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України у Словаччину, а на території України перебуває без законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України, відтак, був затриманий та підлягає примусовому видворенню за межі території України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 травня 2019 року позов задоволено, примусово видворено за межі території України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 .

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції не звернув уваги на пропуск позивачем строку звернення до суду, а також на те, що позивач не дотримав процедуру видворення іноземця за межі території України, оскільки рішення про його примусове видворення не приймалось.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні. Наголосив суду, що 28 серпня 2018 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону майором Зуєвим О. В. прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 . Копію такого рішення надано апеляційному суду.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 серпня 2018 року о 14:00 год громадянин Республіки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 затриманий спільною міжвідомчою групою в рамках ССПО «Кордон 2018», цільових профілактичних заходів «Мігрант», місячника «Прикордонної служби» на трасі «Київ-Чоп» на околиці населеного пункту ОСОБА_2 на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Ужгород» при спробі незаконного перетину державного кордону з України у Словацьку Республіку.

Згідно з протоколом про адміністративне затримання відповідача від 25 серпня 2018 року у нього відсутні документи, які посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2018 року у справі № 308/9644/18 затримано громадянина Республіки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на строк, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців з моменту фактичного затримання.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2019 року у справі № 158/451/19, зміненим постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, продовжено строк затримання відповідача до 25 травня 2019 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, був затриманий при спробі незаконного перетину кордону, законних підстав для перебування на території України немає, використовував Україну лише як країну транзиту, а тому з огляду на відсутність в нього документів на право виїзду з України та коштів, підлягає примусовому видворенню.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з частиною 2 статті 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Недотримання зазначених вимог законодавства не дає встановлених положеннями частиною першою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правових підстав для задоволення заявлених вимог щодо примусового видворення відповідача за межі України.

Адміністративний суд не має повноважень на примусове видворення іноземця чи особи без громадянства до прийняття компетентним органом щодо цього іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну.

Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №491/807/17.

Крім цього, необхідно зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під дію Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як встановлено з матеріалів справи, 25 серпня 2018 року громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був затриманий спільною міжвідомчою групою в рамках ССПО «Кордон 2018», цільових профілактичних заходів «Мігрант», місячника «Прикордонної служби» за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку.

На момент затримання відповідача у зв`язку з порушенням ним законодавства України з прикордонних питань, у нього були відсутні документи, які посвідчують особу та відомості про законний в`їзд і подальше законне перебування на території України, що слугувало підставою для його затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України на підставі судового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 28 серпня 2018 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону майором ОСОБА_3 прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , згідно з яким вирішено примусово повернути вказану особу. Також у рішенні зазначено підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання, а про його прийняття відповідача було ознайомлено під розписку.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги, що відповідач добровільно залишити територію України не може, оскільки у нього відсутні кошти та документи, на підставі яких може повернутись в країну своєї громадянської приналежності, що він має намір будь-яким шляхом потрапити до країн Європейського Союзу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для видворення громадянина Республіки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 за межі України в примусовому порядку.

Що стосується покликання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, необхідно зазначити, що такий пропущено не було, оскільки він підлягає обчисленню не з моменту затримання іноземця чи особи без громадянства, а з моменту ідентифікації особи, що є необхідною передумовою для подальшого забезпечення примусового повернення або видворення особи до країни походження.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 288, 310, 315, 316, 321, 322, Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 травня 2019 року у справі № 308/4971/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич