Справа № 640/3004/19
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 червня 2019 року № 640/3004/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України

у м. Києві та Київській області

третя особа Управління Державної міграційної служби України в Київській області

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (далі - Відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії щодо проведення перевірки дотримання вимог законодавства при прийнятті рішень про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати Рішення від 02.01.2019 року УДМС України в Київській області про скасування рішення від 31.07.2013 УДМС України в Київській області про оформлення набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України;

- зобов`язати ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області поновити громадянство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.02.2019р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Управління Державної міграційної служби України в Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у відповідача були відсутні правові підстави, згідно із законодавством України, для скасування рішення від 31.07.2013 року УДМС України в Київській області про оформлення набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України; рішення від 02.01.2019 року УДМС України в Київській області про скасування рішення від 31.07.2013 року УДМС України в Київській області про оформлення набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України винесено з грубим порушенням норм законодавства; позивача не було повідомлено у письмовій формі про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України із зазначенням причин скасування такого рішення.

15.04.2019 року відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначено, що оскаржуване рішення є правомірним, надана позивачем Довідка про припинення громадянства Посольством Російської Федерації не видавалась, а тому рішення про припинення громадянства України на підставі ст. 21 Закону України "Про громадянство України" є законним, а у суду відсутні підстави для скасування рішення та задоволення позовних вимог.

24.04.2019 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на адміністративний позов.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.2018 року №732 утворено Центральне міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області як юридичну особу публічного права, реорганізувавши шляхом злиття Управління Державної міграційної служби у Київській області та Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.09.2018 року №732 встановлено, що Центральне міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області є правонаступником майна, прав та обов`язків Управління Державної міграційної служби у Київській області та Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві.

Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що позов заявлено до належного відповідача.

Отже розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 31.07.2013 року громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в Республіці Узбекистан (м. Ташкент), звернувся до Головного управління міграційної служби у Київській області з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. Згідно поданої заяви, позивач просив оформити набуття громадянства України відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України", оскільки його баба, ОСОБА_2 , народилася на території України.

Звертаючись із вказаною заявою позивач, зокрема, подав зобов`язання припинити іноземне громадянство від 31.07.2013 року.

13.08.2013 року Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області прийнято рішення оформити набуття громадянства України позивачу за територіальним походженням.

Також позивачем подано Довідку про припинення громадянства Російської Федерації №269098152 від 12.08.2013 року, що видана Посольством Російської Федерації в Україні, згідно якої рішенням Посольства Російської Федерації в Україні від 09.08.2013 року ОСОБА_1 дозволено вихід з громадянства Російської Федерації.

26.07.2018 року співробітником Управління Державної міграційної служби України у Київській області підготовлено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України на підставі ст. 21 Закону України "Про громадянство України" - подав довідку про вихід з іноземного громадянства, не повернув паспорт громадянина Російської Федерації до уповноважених органів цієї держави.

30.07.2018 року Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області за №27 складено довідку про наявність підстав для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням згідно якої позивач не повернув паспорт громадянина Російської Федерації.

30.07.2018 року Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області прийнято рішення про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 13.08.2013 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням у зв`язку з тим, що громадянин ОСОБА_1 подав довідку про вихід з іноземного громадянства, не повернув паспорт громадянина Російської Федерації до уповноважених органів цієї держави.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2018 року у справі №826/12922/18, що набрало законної сили 21.12.2018 року, визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 30.07.2018 року про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 31.07.2013 року про оформлення набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України. Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Київській області поновити громадянство позивачу.

17.08.2018 року за №3201.3.1-4535/32.2-18 Управління Державної міграційної служби України в Київській області звернулося з листом до Посольства Російської Федерації в Україні в якому просило підтвердити чи спростувати факт видачі позивачу Посольством Російської Федерації в Україні Довідки про припинення громадянства Російської Федерації №269098152 від 12.08.2013 року.

Листом №4177/к від 05.09.2018 року Консульський відділ Посольства Російської Федерації в Україні повідомив, що довідка №269098152 від 12.08.2013 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , консульським відділом Посольства Росії в Україні не видавалась.

04.12.2018 року Управління Державної міграційної служби України в Київській області звернулося з повторним листом до Посольства Російської Федерації в Україні в якому просило надати наступну інформацію: чи видавалася довідка від 12.08.2013 року №269098152, щодо припинення громадянства Російської Федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , Узбекистан , м. Ташкент ?; чи є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , Узбекистан, м. Ташкент - громадянином Російської Федерації? Якщо ні, то коли громадянство було припинено?; коли ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , здав паспорти громадянина Російської Федерації та паспорт або паспорти Російської Федерації для виїзду за кордон?.

18.12.2018 року за №6022 Консульський відділ Посольства Російської Федерації в Україні повідомив, що довідка №269098152 від 12.08.2013 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , консульським відділом Посольства Росії в Україні не видавалась. Також повідомив, що інформацією про приналежність ОСОБА_1 до громадянства Російської Федерації, наявності/вилучення у нього паспорта громадянина Російської Федерації та/чи паспортів, підтверджуючих особу громадянина Російської Федерації за межами території Російської Федерації, консульський відділ не володіє.

29.12.2018 року співробітником Управління Державної міграційної служби України у Київській області вдруге підготовлено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України на підставі ст. 21 Закону України "Про громадянство України" - набув громадянство України шляхом обману (щодо припинення громадянства Російської Федерації).

02.01.2019 року Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області за №34 вдруге складено довідку про наявність підстав для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням згідно якої позивач не виконав подане відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України "Про громадянство України" зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України, а незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства немає.

02.01.2019 року Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області вдруге прийнято рішення про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 13.08.2013 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням у зв`язку з тим, що громадянство України було набуто шляхом обману, а саме: не виконав зобов`язання припинити іноземне громадянство (надання довідки про припинення громадянства Російської Федерації від 12.08.2013 року №269098152, видача якої не підтверджена відповідно до листа Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Україні №4177/к від 05.09.2018 року).

Не погоджуючись із рішенням Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області від 02.01.2019 року позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про громадянство" від 18 січня 2001 року №2235-ІІІ (Закон №2235-ІІІ).

Статтею 1 Закону №2235-ІІІ зокрема встановлено, що громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України; декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Статтею 2 Закону №2235-ІІІ визначено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: 1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України; 2) запобігання виникненню випадків безгромадянства; 3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; 4) визнання права громадянина України на зміну громадянства; 5) неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя; 6) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України; 7) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Згідно ст. 6 Закону №2235-ІІІ громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст. 8 Закону №2235-ІІІ визначено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства - частина 5 ст. 8 Закону №2235-ІІІ.

Відповідно до частини 7 ст. 8 Закону №2235-ІІІ датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Судом встановлено, що 31.07.2013 року позивач звернувся до Головного управління міграційної служби у Київській області з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням - народження на території України бабусі позивача, ОСОБА_2 .

Разом із заявою позивачем, зокрема, подано зобов`язання припинити іноземне громадянство від 31.07.2013 року.

Рішенням Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 13.08.2013 року оформлено набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство" ОСОБА_1 .

21.08.2013 року позивачем на підставі заяви про видачу паспорта та у зв`язку з набуттям громадянства України (Довідка №664 про реєстрацію особи громадянином України від 13.08.2013 року) отримано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який оформлено 16.08.2013 року.

Таким чином суд дійшов висновку, що позивачем громадянство України набуто у встановленому законодавством України порядку, що підтверджується винесеним рішенням Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 13.08.2013 року та паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .

Також судом встановлено, що позивачем на адресу відповідача, вже після прийняття рішення про набуття громадянства, що не заперечується відповідачем і вказано у відзиві на позов, подано Довідку про припинення громадянства Російської Федерації №269098152 від 12.08.2013 року, яка видана Посольством Російської Федерації в Україні.

Із змісту оскаржуваного рішення від 02.01.2019 року вбачається, що єдиною підставою для скасування відповідачем власного рішення від 13.08.2013 року про оформлення набуття громадянства, є те, що громадянство України було набуто шляхом обману, а саме: позивач не виконав зобов`язання припинити іноземне громадянство (надання довідки про припинення громадянства Російської Федерації від 12.08.2013 року №269098152, видача якої не підтверджена відповідно до листа Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Україні №4177/к від 05.09.2018 року).

Так із інформації, що міститься в листі Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Україні №4177/к від 05.09.2018 року вбачається, що Довідка про припинення громадянства Російської Федерації №269098152 від 12.08.2013 року консульським відділом Посольства Росії в Україні не видавалась.

Відповідно до ст. 21 Закону №2235-ІІІ рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Частина 5 ст. 8 Закону №2235-ІІІ покладає обов`язок на іноземців, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України.

Як встановлено судом, позивачем виконано вказаний обов`язок шляхом подання Довідки про припинення громадянства Російської Федерації №269098152 від 12.08.2013 року, справжність якої поставлено під сумнів відповідачем.

Суд відмічає, що Кримінальним кодексом України передбачено покарання за підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів - врегульовано статтею 358 Кримінального кодексу України.

Разом з цим, відповідно до абзаців першого-другого статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

З аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку, що рішення про оформлення громадянства України особі, яка набула це громадянство, зокрема, на підставі статті 8 Закону №2235-ІІІ, може бути скасовано лише за встановлення та беззаперечного доведення певних обставин, а саме, встановлення у передбаченому чинним законодавством порядку факту набуття громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, при цьому ці обставини мають бути доведені належними та допустимими доказами, якими, в даному випадку є відповідний вирок суду.

Отже, скасування рішення про оформлення набуття громадянства потребує доведеності та наявності письмових доказів щодо встановлення факту подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів.

Під час розгляду справи відповідачем не надано жодного доказу, який би беззаперечно доводив факт, що позивачем набуто громадянство України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Більш того, як встановлено судом та не заперечується відповідачем і вбачається із відзиву на адміністративний позов, Довідка про припинення громадянства подана позивачем після прийняття відповідачем рішення від 13.08.2013 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, тобто не впливала на рішення відповідача.

Також, дослідивши зміст листа Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Україні №4177/к від 05.09.2018 року, посилання на яке міститься в оскаржуваному рішенні, суд не вбачає підстав визнавати його належним та достовірним доказам в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки він не підтверджує факт підроблення документів чи надання неправдивих відомостей саме позивачем, що надало йому право набути громадянства України за територіальним походженням.

Разом з тим, в листі Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Україні від 18.12.2018 року №6022 відмічено, що інформацією про приналежність позивача до громадянства Російської Федерації, наявності/вилучення у нього паспорта громадянина Російської Федерації та/чи паспортів, підтверджуючих особу громадянина Російської Федерації за межами території Російської Федерації, консульський відділ не володіє.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваного рішення, окрім повідомлення Консульського відділу Посольства Російської Федерації про те, що Довідка про припинення громадянства не видавалась, іншої достовірної інформації, що позивач не виконав зобов`язання припинити іноземне громадянство, у тому числі не здав паспорт громадянина Російської Федерації, відповідач не мав.

З огляду на те, що беззаперечних доказів подання позивачем фальшивих документів для оформлення громадянства України матеріали справи не містять, а вина позивача не доведена у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що рішення від 02.01.2019 року про скасування громадянства України є протиправним, оскільки є передчасним, а відтак, підлягає скасуванню.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові №21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.

У даному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Враховуючи викладене та у зв`язку з тим, що відповідачем прийнято рішення 02.01.2019 року про скасування громадянства України ОСОБА_1 , яке визнано судом протиправним, суд вважає, що у даному випадку належним способом захисту буде зобов`язання відповідача поновити громадянство позивачу.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення перевірки дотримання вимог законодавства при прийнятті рішень про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 , суд відмічає наступне.

Статтею 24 Закону №2235-ІІІ встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо: 1) встановлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону; 2) прийняття заяв разом із необхідними документами щодо прийняття до громадянства України, щодо виходу з громадянства України дітей у випадках, передбачених частинами десятою-дванадцятою статті 18 цього Закону, перевірки правильності оформлення документів, наявності умов для прийняття до громадянства України і відсутності підстав, з яких особа не приймається до громадянства України, наявності підстав для виходу з громадянства України і відсутності підстав, з яких не допускається вихід з громадянства України, надсилання заяв разом зі своїм висновком на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства; 3) підготовки подань про втрату особами громадянства України і разом із необхідними документами надсилання їх на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства; 4) прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України особами з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону; 5) скасування в межах повноважень прийнятих рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 цього Закону цього Закону; 6) виконання рішень Президента України з питань громадянства; 7) видання особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України; 8) вилучення в осіб, громадянство яких припинено або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, паспортів громадянина України для виїзду за кордон та видання довідок про припинення громадянства України; 9) ведення обліку осіб, які набули громадянство України, та осіб, які припинили громадянство України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, один раз на півріччя інформує Комісію при Президентові України з питань громадянства про виконання рішень Президента України з питань громадянства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження, передбачені частиною першою цієї статті, стосовно осіб, які проживають на території України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України "Питання Державної міграційної служби України"№405/2011 від 06.04.2011 року (Положення), державна міграційна служба України (ДМС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України.

Підпунктом 4 пункту 4 Положення ДМС України відповідно до покладених на неї завдань приймає відповідно до законодавства рішення про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України та їх скасування.

ДМС України для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки стану додержання органами виконавчої влади, громадянами, підприємствами, установами та організаціями вимог законодавства у сферах міграції (імміграції та еміграції), громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів і вносити пропозиції щодо усунення причин їх порушення цих вимог - підпункт 5 пункту 6 Положення.

Згідно пункту 7 Положення ДМС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

У зв`язку з цим вимоги позивача по визнанню дій відповідача щодо проведення перевірки задоволенню не підлягають, оскільки право на їх проведення встановлено чинним законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність свого рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 1536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області від 02.01.2019 року про скасування рішення Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області від 31.07.2013 року про оформлення набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України.

3. Зобов`язати Центральне міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області поновити громадянство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А; ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій