Справа № 280/4236/18
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4236/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 р. (суддя Калашник Ю.В.) в адміністративній справі №280/4236/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення - рішення від 26.06.2018 №, яким збільшено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість в сумі 37500 грн., у т.ч. 30000,00 грн. за основним платежем та 7500 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки податкового органу щодо нереальності придбання товару у ТОВ "Вотокомплекс" є такими, що не відповідають дійсності. При купівлі позивачем у ТОВ "Вотокомплекс" насіння соняшника виписано податкову накладну, яка зареєстрована у ЄРПН.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 р. позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального, просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Скаржник стверджує, що фактичного здійснення господарської операції з придбання позивачем товару не відбулолось. Надані позивачем документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, оскільки визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків як позивача так і його контрагентів.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги.

Від позивача у встановлений ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 р. строк відзив на апеляційну скаргу не надходив. Поданий в день судового засідання 18 червня 2019 р. від представника позивача відзив на апеляційну скарну через канцелярію суду колегією суддів не враховано внаслідок недотримання вимог статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України - порушення строку подачі відзиву та неподання доказів надсилання копії відзиву іншим учасникам справи.

Відповідно до частини 4 зазначеної статті відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване. На думку представника позивача, суд першої інстанції встановив усі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, у тому числі, щодо безпідставності вимоги контролюючого органу про необхідність надання доказів перевезення зерна. За умовами договору, укладеного між позивачем та ТОВ "Вотокомплекс", перевезення зерна здійснено продавцем, тобто ТОВ "Вотокомплекс", та за його рахунок.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

В період з 21.05.2018 по 25.05.2018, фахівцями відповідача проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДВ при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ "Вотокомплекс", ТОВ "Техно-Агросервіс", ФГ "Вера-Агро" за листопад 2017 року, за результатами якої складено акт від 04.06.2018 №426/08-01-13-05/ (а.с.13-34). На підставі акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.06.2018 №, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 37500грн., у т.ч. 30000,00 грн. за податковим зобов`язанням та 7500 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності спірного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у зв`язку із прийняттям контролюючим органом відповідачем у справі податкового повідомлення-рішення за результатами проведеної податкової перевірки, регулюються Податковим кодексом України.

За висновками акту від 04.06.2018 №426/08-01-13-05/ ФОП ОСОБА_1 при здійсненні господарських операцій з ТОВ "Вотокомплекс" у листопаді 2017 року порушені пп.14.1.36, пп.14.1.181, пп.14.1.231 п.14.1 ст. 14, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту у листопаді 2017 році на 30000грн.

Стаття 198 Податкового кодексу України визначає право, підстави та умови формування платниками податку податкового кредиту.

Згідно пункту 198.1 право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов`язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду. Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку (пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

Стаття 200 Податкового кодексу України визначає порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Пунктом 200.4 передбачено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як встановлено судом першої інстанції, між позивачем (замовник) та ТОВ "Вотокомплекс" (постачальник) укладено договір поставки товару №26 від 28.11.2017, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити у власність замовника насіння соняшника у кількості 18 тон по ціні 10000грн. за тону. Відповідно до п. 3.1 Договору поставка товару здійснюється автотранспортом постачальника за його рахунок (а.с.130-132). На виконання умов договору постачальником 28.11.2017 складено видаткову накладну №684 та оформлено податкову накладену від 28.11.2017 №263 на суму 180000грн., у тому числі ПДВ 30000грн. (а.с.133,134). 01 грудня 2017 року між позивачем (боржник), ТОВ "Вотокомплекс" (первісний кредитор) та ТОВ "Компанія "Оріон ЛТД" укладений договір про відступлення права вимоги №1-026, відповідно до якого ТОВ "Вотокомплекс" передав ТОВ "Компанія "Оріон ЛТД" належне йому право вимоги за Договором поставки №26 від 28.11.2017 (а.с.135-136). Відповідно до платіжних доручень від 19.12.2017 №526 та від 13.02.2018 №578 позивач здійснив оплату соняшника на загальну суму 180000грн.

Таким чином, реальність господарської операції підтверджуються первинними документами, наданими позивачем.

Щодо доводів скаржника про відсутність документів, які б підтвердили транспортування товару.

Здійснюючи перевірку наведених доводів, колегія суддів вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 06.02.2018 року у справах № К/9901/6704/18 (804/4940/14), № К/9901/8403/18 (816/166/15-а), і яка полягає у наступному:

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Отже, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. Оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які позивачем віднесено до складу валових витрат, а відтак, і не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Щодо посилання відповідача на відсутність у ТОВ "Вотокопмлекс" основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень та транспортних засобів.

Колегія суддів зазначає, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу, на що також вказував Верховний Суд у зазначених вище рішеннях.

Щодо твердження податкового органу стосовно неможливості встановити походження отриманого товару, у зв`язку із відсутністю його придбання у ланцюгах постачання або виробництва, що було встановлено з наданої податкової інформації.

На думку колегії суддів наведені доводи є помилковим, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку. У разі підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей та послуг платник не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення контрольного заходу таких обставин не встановлено.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 р. в адміністративній справі №280/4236/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 18 червня 2019 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 червня 2019 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук