Справа № 755/6170/19
Суддя: Астахова О. О.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/6170/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарі Якименко Т.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до першого заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області Пустовіта Олексія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до першого заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області Пустовіта Олексія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН ЦМУ № 002133 від 29.03.2019 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що 29.03.2019 року він знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , де на той час мешкав. Близько 16 год. 00 хв. до нього підійшов чоловік, який представився працівником міграційної служби, але свого посвідчення не надав та запропонував прибути за адресою: АДРЕСА_2 , на що він погодився.

Також вказує, що 29.03.2019 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Угро О.С. за адресою: м. Київ, вул. Петропавлівська, 11 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР ЦМУ № 002133 про те, що ним начебто порушено правила перебування іноземців в Україні, а саме у зв`язку із працевлаштуванням без відповідного дозволу, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Не роз`яснивши його права та не забезпечивши правову допомогу та перекладача, не роз`яснивши положення ст. 63 Конституції України, користуючись тим, що він не володіє на достатньому рівні ні українською, ні російською мовами, йому було показано де здійснити підпис, що і було зроблено у зв`язку із наявною довірою до представника органу влади України.

Позивач зазначає, що ні копії постанови про накладення адміністративного стягнення, ні копії проколу про адміністративне правопорушення йому в той день вручено не було. Копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР ЦМУ № 002133 від 29.03.2019 року на його вимогу було видано 02.04.2019 року, а копію постанови серії ПН ЦМУ № 002133 від 29.03.2019 року видано 10.04.2019 року.

Із вказаного протоколу він дізнався, що йому інкриміновано порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме працевлаштування без відповідного дозволу.

Вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню оскільки обставини викладені у оспорюваній постанові не відповідають дійсності. Позивач зазначає, що він ніде не працює, має посвідку тимчасового перебування на території України та навчається на другому курсі денного відділення Національної академії статистики, обліку та аудиту . З огляду на що, він не має змоги працювати та, як наслідок не міг порушити правила перебування іноземців на території України, а саме працевлаштування без відповідного дозволу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 25-25 зв.).

31 травня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва від представника відповідача Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області Гаврилюк А.А. надійшов відзив на позов у якому проти заявлених позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3. в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як убачається із матеріалів справи копію протоколу про адміністративне правопорушення та оспорюваної постанови від 29 березня 2019 року, позивач отримав 02 квітня 2019 року. Із даним позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 12.04.2019 року. Тобто у строки передбачені ч. 2 ст. 286 КАС України.

Судом встановлено, що 29.03.2019 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Угро О.С. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР ЦМУ № 002133 за ч. 1 ст. 203 КУпАП відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

Того ж дня, першим заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Пустовітом О.О. було притягнуто громадянина Азербайджану ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову ПН ЦМУ № 002133 про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100,00 грн. (а.с. 13-13 зв.).

Зі змісту вищевказаної постанови убачається, що 29.03.2019 року о 16 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме працевлаштувався без відповідного дозволу, необхідність якого передбачена законодавством України, чим порушив вимоги ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та ін.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно положень ч. 1 ст. 203 КУпАП, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.08.2013 №825, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1654/24186, а саме п. 1.3. передбачає, що особами, до яких застосовуються адміністративні стягнення за статями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, яким виповнилося 16 років, посадові особи установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності, до компетенції яких належить прийняття громадян, іноземців та осіб без громадянства на роботу та навчання, а також особи, які запросили в Україну іноземців або осіб без громадянства в приватних справах і надали їм житлову площу та порушили при цьому порядок їх перебування.

Згідно п. 2.1. вищевказаної Інструкції, уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про затримання є працівники апарату ДМС України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважені посадові особи складають протокол при виявленні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, згідно з формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

Отже, з огляду на вищевказане, вбачається, що протокол та оскаржувана постанова були складені уповноваженими на те особами.

Раом з тим, в силу вимог ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. У сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За вимогами ст. ст. 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

Як убачається із правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Між тим, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Крім того, обставини на які посилається відповідач при винесенні оскаржуваної постанови спростовуються доказами, наданими позивачем.

Згідно із п. 13 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Відповідно до п.3 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій та вісімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Нормами законодавства про статус іноземця та особи без громадянства встановлено, що на території України можуть проживати або тимчасово перебувати іноземці та особи без громадянства відповідно до їх правового статусу, який підтверджується відповідними документами.

Згідно із положеннями ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Так позивачем в обгрунтування наведених ним доказів надано копію посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 від 10.10.2016 року виданої органом № 8001 із строк дії до 15.09.2017 року (а.с. 8).

Зі змісту вказаної посвідки убачається, що термін дії останньої було продовжено до 30.07.2021 року (а.с. 10).

Крім цього, як убачається із копії довідки № 425 від 10.04.2019 року виданої Національною академією статистики, обліку та аудиту, ОСОБА_2 являється студентом другого курсу денної форми навчання за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа та страхування» відповідно до норм законів України «Про вищу освіту», «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», постанови КМУ від 26.02.1993 року № 136 «Про навчання іноземних громадян в Україні» (а.с. 14).

Так, іноземці, які постійно проживають в Україні, можуть перебувати в Україні за своїми національними паспортами та українськими документами-посвідками на проживання в Україні для іноземця з відміткою про реєстрацію. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п. 19 Правил, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на законній підставі, можуть тимчасово перебувати на території країни за паспортним документом, зареєстрованим у порядку, встановленому цими Правилами.

В свою чергу відповідачем вищевикладене жодним чином не спростовано та не надано жодного доказу, який би підтверджував вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а саме працевлаштування без відповідного дозволу.

З огляду на означене, суд приходить до висновку про протиправність прийнятої відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН ЦМУ № 002133 від 29.03.2019 року. А тому, за таких обставин остання підлягає скасуванню у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст 19, 26 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 205, 245, 247, 251, 268,280 КУпАП, ст.ст. 2, 3, 8, 9, 72, 77, 90, 122-123, 205, 241-246, 272, 286 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Адміністративним позовом ОСОБА_1 до першого заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області Пустовіта Олексія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН ЦМУ № 002133 від 29 березня 2019 року складену відносно громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5100,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Астахова