Справа № 160/3864/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року Справа № 160/3864/19
25.04.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.12.2018 року №12;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач у 2018 році звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за списком №2, проте, відповідачем протиправно відмовлено у її призначенні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2019р. у даній справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено відповідачу строк для подання письмового відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову - протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.
На виконання вимог ухвали суду, 29.05.2019 р. на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив, що комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято правомірне рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії позивачу за Списком №2, у зв`язку з тим, що наданими документами не підтверджено, що заявник з 14.06.1982 по 15.06.1991 року працював на умовах зазначених в Списку №2 повний робочий день, крім того на підприємстві була проведена атестація робочих місць, наказом від 18.06.1996 року №37 затверджено перелік атестованих посад, слюсарі-ремонтники не були атестовані.
У відповідності до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Судом встановлено, що у період з 14.06.1982 по 15.06.1991 року позивач працював слюсарем-ремонтником на Комунальному підприємстві «Дніпропетровський металомеханічний завод», що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_2 , копія якої знаходиться у матеріалах справи.
17.01.2003 року рішенням Дніпропетровської обласної ради №125-7/XXIV Комунальне підприємство Дніпропетровський металомеханічний завод» ліквідовано.
06.12.2018 року рішенням комісії при головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в задоволенні заяви про підтвердження періоду роботи з 14.06.1982 по 15.06.1991 року для зарахування до пільгового стажу за Списком №2 відмовлено, у зв`язку з тим, що наданими документами не підтверджено постійну зайнятість заявника на гарячих дільницях робіт, зазначених у Списку №2, а саме: в трудовій книжці позивача відсутні відомості не зазначено про роботу на гарячих дільницях робіт повний робочий день; в довідці Державного архіву Дніпропетровської області від 10.10.2017 року №С-235-207 зазначено, що в документах архівного фонду Дніпропетровського металомехінічного заводу є відомості про роботу ОСОБА_1 з 14.06.1982 по 14.06.1991 року; в довідках архіву від 10.10.2017 року №С-233-2017, №С-234-2017 зазначено, що в особових рахунках із нарахування заробітної плати заводу за 1982-1991 роки значиться ОСОБА_2 слюсарем по ремонту обладнання, заробітна плата якому нараховувалась з червня 1982 по травень 1991 року; відомості про нарахування додаткових відпусток та про встановлення доплат за шкідливі умови праці в довідках не відображено. Крім того, на підприємстві була проведена атестація робочих місць, наказом від 18.06.1996 року №37 затверджено перелік атестованих посад, слюсарі-ремонтники не були атестовані.
З метою оскарження вказаного рішення комісії позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Щодо зарахування періоду роботи позивача слюсарем-ремонтником у період з 14.06.1982 по 15.06.1991 року на Комунальному підприємстві «Дніпропетровський металомеханічний завод» до пільгового стажу суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з даними трудової книжки позивача в період з 14.06.1982 по 15.06.1991 року позивач працював слюсарем-ремонтником на Комунальному підприємстві «Дніпропетровський металомеханічний завод».
Відповідно до п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій посад і показників при обчисленні пенсій за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
Згідно п.1 (ливарне виробництво) розділу XIV «Металообробка» Списку №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, право на пільгову пенсію мають слюсарі на гарячих дільницях робіт.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).
За змістом п.20 вказаного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Тобто, в разі відсутності в трудовій книжці особи, що звернулася за призначенням пенсії на пільгових умовах за Списком №2, відомостей щодо зайнятості в шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня, то така особа зобов`язана додати до заяви про призначення пенсії уточнюючу довідку, що підтверджує відповідні обставини.
У позовній заяві позивач посилається на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.07.2018 року по цивільній справі №199/2542/18 яким встановлено факт належності ОСОБА_1 відомостей про нарахування заробітної плати з червня 1982 року по грудень 1986 року та з січня 1987 по травень 1991 року за спеціальністю слюсар по ремонту обладнання, які знаходяться в архівному фонді Комунального підприємства «Дніпропетровський метало-механічний завод».
Проте, суд звертає увагу позивача на те, що вказаним рішенням встановлено лише факт належності позивачу відомостей про нарахування заробітної плати, при цьому ані факту приналежності робіт, за виконання яких позивач отримав зазначену заробітну плату, до Списку №2, ані факту зайнятості на таких роботах повний робочий день, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.07.2018 року по цивільній справі №199/2542/18 не встановлено.
Таким чином, ні трудова книжка позивача, ні досліджені комісією довідки не містять відомостей про зайнятість позивача на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 повний робочий день, у зв`язку з чим виникає необхідність в поданні уточнюючої довідки.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що позивач з незалежних від нього причин позбавлений можливості надати уточнюючу довідку про характер та умови праці, оскільки підприємство, на якому він працював - ліквідовано.
Проте, Порядком №637 передбачена можливість підтвердження трудового стажу показаннями свідків.
Так, згідно з п.п.17,18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Тобто, в разі відсутності документів для підтвердження права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідач не був позбавлений можливості, з метою підтвердження наявності у позивача пільгового стажу за Списком №2, допитати свідків.
Суд зазначає, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Щодо посилань відповідача на те, що на підприємстві, на якому працював позивач була проведена атестація робочих місць, наказом від 18.06.1996 року №37 затверджено перелік атестованих посад, слюсарі-ремонтники не були атестовані, суд зазначає наступне.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).
Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Суд звертає увагу на те, що атестація, на яку посилається відповідач, була проведена на підставі на наказу від 18.06.1996 року, проте позивач звільнений з посади на підставі наказу від 15.06.1991 року, а будь-яких посилань про проведення атестації в період роботи позивача з 14.06.1982 по 15.06.1991 року відповідач не наводить.
Отже, суд зазначає, що законодавцем покладений обов`язок своєчасного та якісного проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому не проведення або не своєчасне та неякісне проведення з вини керівників підприємств атестації не може позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону № 1788-XII.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.12.2018 року №12.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, суд зазначає наступне.
Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.
З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії (переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення ОСОБА_3 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Суд звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 768,00 грн., що документально підтверджується дублікатом квитанції №МР_АВ100489PAJ_7387835 від 13.05.2019 р.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 384,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.12.2018 року №12.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ) про призначення пенсії з урахуванням висновків та мотивів суду, викладених в даному судовому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 384,00 грн. (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв