Справа № 1002/2-а-509/11
Суддя: Лялик Р. М.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 6-а/356/3/19
Справа № 1002/2-а-509/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2019 року Березанський міський суд Київської області у складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Настич Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи Баришівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, Головне територіальне управління юстиції Київської області,

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області звернулась ОСОБА_1 із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи Баришівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, Головне територіальне управління юстиції Київської області.

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці ОСОБА_2 . 09.04.2013 року заявниця отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, яка складається з нарахованого та неотриманого перерахунку пенсії згідно постанови Березанського міського суду Київської області від 31.03.2011 року відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в сумі 48 612,30 грн., що належать померлому згідно довідки Управління Пенсійного Фонду України в м. Березань Київської області № 1523/07 від 05.04.2013 року. Враховуючи вказане, просить суд замінити сторону у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Березанського міського суду Київської області по справі № 2-а-509/2011 від 31.03.2011 року, а саме первинного стягувача ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 .

Заявник в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, 14.06.2019 року через канцелярію суду направив заяву, в якій заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи проводити без його участі.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 379 КАС України, суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, які звернулися з поданням (заявою), та учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних осіб.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали заяви, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Березанського міського суду Київської області від 31.03.2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2012 року, позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Березань Київської області про визнання дій посадових осіб неправомірними, зобов`язання нарахування та виплати пенсії задоволено частково, визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в місті Березань Київської області, пов`язані з відмовою в перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_2 , зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Березань Київської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, у відповідності з вимогами ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 16.09.2010 року, з урахуванням проведених виплат, в решті позовних вимог - відмовлено (а.с.14,20,35,36).

31.03.2011 року Березанським міським судом Київської області видано виконавчий лист у справі № 2-а-509/2011 з примусового виконання вказаної вище постанови суду від 31.03.2011 року (а.с.37).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 03.10.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області (а.с.33).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2013 року, виданого державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 407, ОСОБА_1 належить спадщина після смерті її батька ОСОБА_2 , а саме нарахований та неотриманий перерахунок пенсії померлого згідно постанови Березанського міського суду Київської області від 31.03.2011 року відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в сумі 48 612,30 грн., що належать померлому на підставі довідки № 1523/07, виданої 05.04.2013 року Управлінням Пенсійного Фонду України в м. Березань Київської області (а.с.34,38).

За визначенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 4 статті 372 КАС України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Так, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до ч. 1 ст. 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Вказане узгоджується з ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Згідно ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Таким чином, право на отримання заборгованості з пенсії правонаступник має у випадку, якщо пенсія була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, однак не отримана померлим, навіть якщо вона не зазначена у свідоцтві про право спадщини за законом.

Отже, спірні правовідносини допускають правонаступництво.

За змістом ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З правового аналізу вказаних вище положень законодавства випливає, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

При цьому, заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постановах від 24.04.2018 року у справі № 2а/0612/649/11, від 03.05.2018 року у справі № 2-а-1864/10, від 13.12.2018 року у справі № 2-а-1710/11.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За змістом положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», а також ст. 7 КАС України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, право кожного на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 29.06.2004 року у справі «Півень проти України» (заява № 56849/00, п. 35) визначено, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на суд стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, п. 43; рішення від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України», заява № 67534/01, п. 42; рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04, п. 51).

Пунктом 24 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Воротнікова проти України» від 14.02.2008 року (заява № 1225/02) зазначено, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.

Зі змісту рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, випливає однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Як зауважує Європейський суд з прав людини в пункті 23 рішення по справі «Матківська проти України» від 12.03.2009 року (заява № 38683/04), реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд, передбаченонр статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

З огляду на це, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно практики ЄСПЛ у пенсійних та інших справах, що пов`язані із соціальною сферою, різні соціальні виплати також стосуються «права власності» в розумінні Конвенції.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Будченко проти України» (заява № 38677/06, рішення від 24 липня 2014 року, п. 36), якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (Stec and Others v. the United Kingdom), n. 54, заяви №№ 65731/01 та 65900/01, ЄСПЛ 2005-Х).

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги є правонаступником стягувача в даному виконавчому провадженні у зв`язку зі смертю останнього, відтак, вимоги заявника є законними та обґрунтованими, а заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1216, 1218, 1227, 1261 ЦК України, ст.ст. 243-244, 250, 293-295, 379 КАС України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи Баришівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, Головне територіальне управління юстиції Київської області - задовольнити.

Замінити сторону у виконавчому провадженні з примусового виконання постанови Березанського міського суду Київської області № 2-а-509/2011 від 31.03.2011 року, а саме первинного стягувача - ОСОБА_2 на його правонаступника - ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з моменту її проголошення.

Суддя: Р. М. Лялик