Справа № 297/597/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5945/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Фейіра О.О. у м. Берегово) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 році ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову виконуючого обов`язки заступника начальника Закарпатської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Кухара А.В. у справі про порушення митних правил №6011/30500/18 від 23.01.2019.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 30.04.2019 позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Закарпатська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою. При цьому, законодавець не вимагає подання до митного контролю посвідчення водія. Крім того, судом протиправно не взято до уваги письмові докази, зокрема, письмові пояснення ОСОБА_1 від 29.12.2018, в яких він підтвердив факт ввезення та не вивезення зазначеного транспортного засобу за межі території України у встановленні строки. Щодо не володіння українською мовою, то вказані твердження спростовуються власноручно заповненою заяви на ім`я начальника митниці про розгляд справи у його відсутності, всі його клопотання та позовна заява.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, відсутність якого відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що 29.12.2018 державним інспектором відділу митного оформлення №4 митного посту «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС складено протокол про порушення митних правил №6011/30500/18, згідно якого 29.12.2018 під час здійснення митних формальностей було проведено аналітично-перевірочні заходи з використанням баз даних, зокрема, «Інспектор-2006» та встановлено, що 31.07.2017 через митний пост «Косонь» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1 в режимі «транзиту» з метою «особистого користування» ввіз на митну територію України автомобіль марки «BMW-520», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (далі - ТЗ), перевищивши встановлений ст.95 МК України строк його транзитного вивезення. Примірник вказаного протоколу було отримано особисто позивачем, про що свідчить його підпис у ньому.

Постановою в.о.начальника Закарпатської митниці ДФС у справі про порушення митних правил №6011/30500/18 від 23.01.2019 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана постанова не містить документального підтвердження наявності в діях позивача складу порушення митних правил.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.381 МК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування з метою транзиту через митну територію України можливе лише за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

У статті 90 МК України міститься визначення, за яким транзит - це митний режим, відповідно до якого товари або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною першою статті 93 МК України покладено обов`язок доставити у орган доходів і зборів призначення товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Пунктом першим частини першої статті ст.95 МК України встановлено строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, зокрема, для автомобільного транспорту, який становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Статтею 470 МК України встановлено відповідальність за недоставляння товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видача їх без дозволу органу доходів і зборів або втрата

Частиною третьою цієї статті передбачено, що у разі перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів застосовується адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ч.2 ст.95 МК України визначено, що до строків, вказаних у частині першій цієї статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст.192 МК України, зокрема, неприбуття транспортного засобу до органу доходів і зборів призначення внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили.

Водночас, вказаною нормою на перевізника покладено обов`язок вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання, а також терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач до найближчого митного органу до завершення визначеного митницею строку транзиту про обставини подій, у зв`язку з якими порушено ці строки та місцезнаходження товарів і транспортних засобів у випадку порушення строку транзиту внаслідок поломки транспортного засобу та і його ремонту не звернувся.

Слід також зазначити, що в контексті положень частини першої статті 460 МК України особа не підлягає адміністративній відповідальності, передбаченої цим Кодексом за умови вчинення порушень митних правил, передбачених, зокрема, статтею 470 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб. При цьому, такі обставини мають бути підтверджені відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично.

Однак, позивачем не було надано будь-яких підтверджуючих документів щодо аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не доставив ТЗ до митного органу призначення, чим перевищив встановлений митним законодавством строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення.

Доводи позивача про те, що він не ввозив вказаний легковий автомобіль на митну територію України, не надавав митному органу жодних документів та дозволу на ввезення вказаного автомобіля, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, згідно пункту 7 розділу І «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених наказом Державної митної служби України №1118 від 17.11.2005, (далі - Правила №118), власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Згідно п.9 Правил №1118, не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Отже, при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

У разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територією України транспортного засобу, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом транспортного засобу, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі (п.3.1 ч.3 Розділу ІV Правил №1118), відтак необґрунтованими є доводи позивача про відсутність документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним.

Крім того, п.7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №451 від 21.05.2012 передбачено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю : перевірка документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України; митний огляд (огляд та переогляд автомобільних транспортних засобів і товарів, огляд та переогляд ручної поклажі та багажу, особистий огляд громадян); усне опитування громадян та посадових осіб підприємств; облік автомобільних транспортних засобів і товарів; взяття проб (зразків) товарів; використання службових собак, технічних та спеціальних засобів контролю; подання запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, наданих митним органам.

Таким чином, при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є не факт наявності посвідчення водія на керування транспортним засобом та знаходження особи за кермом автомобіля, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Матеріалами справи про порушення митних правил підтверджується та обставина, що 31.07.2017 о 17 год 32 хв ОСОБА_1 ввіз на митну територію України через митний пост «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС вище вказаний ТЗ без письмового декларування та сплати усіх митних платежів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не подавав до митного органу чи правоохоронного органу заяви, щодо протиправних дій працівника Закарпатської митниці ДФС, який здійснював оформлення ТЗ, який ввозився на територію України.

Відповідно до пункту 14 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, митні органи для звітності ведуть облік ТЗ, що переміщуються через митний кордон України і належать громадянам, із застосуванням Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (ЄАІС).

Крім того, колегія суддів наголошує, що відсутність у позивача посвідчення водія і володіння навиками керування ТЗ не можуть підтверджувати факт не ввезення ним вищевказаного автомобіля, оскільки відповідно до Правил №1118, ТЗ для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і уповноваженою особою, при цьому обов`язкової вимоги щодо наявності у такої особи посвідчення водія законодавець не висуває.

Стосовно доводів позивача про недоведеність обставин вчинення ним адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, серед іншого, й на підставі інформації, що перебуває в електронному вигляді.

Оформлення ТЗ на ім`я ОСОБА_1 , а відтак і його ввезення на митну територію України, об`єктивно підтверджується електронними даними диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску, а також витягом ЄАІС ДФС, які в силу положень ч.1 ст.495 МК України є належними та допустимими доказами у справі про порушення митних правил.

Твердження позивача про неповідомлення його про розгляд справи на 11 год 00 хв 23.01.2019, спростовується протоколом про порушення митних правил №6011/30500/18, де у графі «примірник протоколу отримано» стоїть підпис ОСОБА_1 .

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що факт перевищення ОСОБА_1 встановленого ст.95 МК України строку доставки ТЗ до митного органу призначення підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належними доказами, розгляд питання про притягнення його до відповідальності здійснено відповідачем з дотриманням визначеного МК України порядку та встановленої процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, в межах строків, визначених ч.1 ст.467 МК України, а тому оспорювана постанова прийнята правомірно, що в свою чергу вказує на безпідставність заявлених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є : неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2019 року по справі №297/597/19 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про скасування рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук