Справа № 120/4753/18-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4753/18-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк Алла Юріївна

Суддя-доповідач - Охрімчук І.Г.

18 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Мацького Є.М. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Зозуля К.Т.,

позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Клименко І.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (повний текст рішення складено 07.03.2019 року, м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Гайсинської районної ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Гайсинська міська рада Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Гайсинської районної ради Вінницької області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Гайсинська міська рада Вінницької області, про визнання протиправним та скасування рішення районної ради.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що рішенням 21 сесії 7 скликання Гайсинської районної ради Вінницької області від 20.12.2018 року "Про здійснення районною державною адміністрацією повноважень по управлінню ДНЗ м. Гайсин" передано в управління районній державній адміністрації з 01.01.2019 року дошкільні навчальні заклади м. Гайсин. Правовою основою для прийняття оскаржуваного рішення стало рішення 44 сесії Гайсинської міської ради 7 скликання від 16.11.2018 року "Про управління дошкільними навчальними закладами міста". Водночас, позивач наголосив, що 16.11.2018 року на 44 сесії 7 скликання Гайсинської міської ради прийнято рішення № 38 «Про управління дошкільними навчальними закладами міста» та вирішено передати управлінню освіти, фізичної культури та спорту Гайсинської районної державної адміністрації в оперативне управління майно комунальних дошкільних навчальних закладів міста № 1 «Пролісок», № 2 «Дзвіночок», № 3 «Теремок», № 4 «Зірочка», № 5 «Факел», № 7 «Берізка». В подальшому, міський голова м. Гайсин Гук А.І. своїм розпорядженням № 82-р від 20.11.2018 року зупинив вказане рішення Гайсинської міської ради та виніс його на розгляд позачергової сесії Гайсинської міської ради.

Однак, 03.12.2018 року Гайсинська міська рада на 45 сесії не змогла подолати вето міського голови двома третинами голосів та фактично у відповідності з вимогами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення Гайсинської міської ради від 16.11.2018 року не набуло чинності. Так само, втратило свою чинність розпорядження міського голови від 20.11.2018 року про накладення вето.

11.12.2018 року міський голова міста Гайсин Гук А.І. відмінив розпорядження №82-р про накладення вето, зобов`язав підготувати секретаря міської ради рішення №38 від 16.11.2018 року щодо передачі дитячих садочків в оперативне управління в редакції від 16.11.2018 року. Цього ж дня, міський голова Гук А.І. зробив подання за №03.08/03-17-1653 голові Гайсинської районної державної адміністрації Уткіну В.А. та голові Гайсинської районної ради Боровому Г.І . про прийняття в оперативне управління дитячих садочків. Позивач вказав, що розуміючи помилковість своїх дій міський голова вже за кілька днів підписав нове розпорядження № 101-р від 17.12.2018 року «Про правове врегулювання питання щодо управління дошкільними навчальними заклади міста» та зробив подання за №03.08/03.17-1682 від 17.12.2018 року в Гайсинську районну державну адміністрацію та Гайсинську районну раду щодо відкликання попереднього подання за №03.08/03-17-1653 від 11.12.2018 року про передачу в оперативне управління дитячих садочків. Гайсинська районна рада проігнорувала вказані обставини та прийняла рішення щодо управління дитячих садочків з 01.01.2019 року всупереч законодавству України та без будь-яких правових підстав намагаючись заволодіти комунальним майном Гайсинської міської ради. Отже, на думку позивача, рішення 44 сесії Гайсинської міської ради 7 скликання від 16.11.2018 року "Про управління дошкільними навчальними закладами міста" є не чинним. Відтак, рішення 21 сесії 7 скликання Гайсинської районної ради Вінницької області від 20.12.2018 року "Про здійснення районною державною адміністрацією повноважень по управлінню ДНЗ м. Гайсин" також є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою суду першої інстанції від 22.12.2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у адміністративній справі.

Ухвалою судді Вінницького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 29.12.2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі.

Відповідач подав відзив до суду першої інстанції в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Як на підставу для відмови у задоволенні позову, відповідач вказує, що позивач не є тією особою, яка має право чи повноваження звертатись до суду з вказаним позовом. Крім того, позивач не є тією особою чиїх прав, свобод чи інтересів стосується оскаржуване ним рішення відповідача. Щодо правомірності чи неправомірності оскаржуваного позивачем рішення 21 сесії 7 скликання Гайсинської районної ради Вінницької області від 20.12.2018 року «Про здійснення районною державною адміністрацією повноважень по управлінню дошкільними навчальними закладами м. Гайсин» відповідач вважає, що підставою для ухвалення Гайсинською районною радою оскаржуваного позивачем рішення, було рішення № 38 Гайсинської міської ради 44 сесії 7 скликання від 16.11.2018 року «Про управління дошкільними навчальними закладами міста» оформлене належним чином та підписане міським голово Гук А.І . Таке рішення, надійшло на адресу Гайсинської районної ради з листом міського голови № 03.08/03.17-1653 від 11.12.2018 року та було розглянуте у встановленому чинним законодавством України порядку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Гайсинської районної ради Вінницької області (, адреса: вул. 1 Травня, 40, м. Гайсин, Вінницька область, 23700) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Гайсинська міська рада Вінницької області (, адреса: вул. 1 Травня, 7, м. Гайсин, Вінницька область, 23700) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не досліджував правового регулювання питання порядку передачі дитячих садочків, законності рішення Гайсинської районної ради, що було предметом спору та з цього приводу не зробив жодних висновків. При цьому, рішення суду обґрунтоване тільки тим, що позивач не має права на звернення до суду з цим позовом. Крім того, висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам у праві про те, що прийняте рішення є актом індивідуальної дії, і зачіпає права та інтереси лише конкретних осіб. Однак, рішення районної ради не є актом індивідульної дії, оскільки йдеться про міжбюджетні відносини між Гайсинською районною радою та Гайсинською міською радою. Мова йде про розбалансування бюджету та наслідки, що можуть призвести до бюджетного колапсу. Слід зауважити, що мова йде про комунальне майно - садочки, яке є власністю всієї територіальної громади міста, а не майнові права конкретної особи чи групи осіб. Таким чином, на думку позивача, рішення суду першої інстанції від 27.02.2019 року слід скасувати, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 28.05.2019 року призначено до апеляційного розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Гайсинська районна рада зазначила, що саме відповідні ради, а не окремі депутати, згідно ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України. А тому, на думку відповідача, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Гайсинська міська рада Вінницької області правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу не скористалася, інших заяв (клопотань) пояснень суду теж не надала.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є депутатом Гайсинської районної ради 7 скликання, що підтверджується відповідним посвідченням № 12 від 02.12.2015 року (а.с. 29). 20.12.2018 року відбулося засідання 21 сесії 7 скликання Гайсинської районної ради, на якому депутати прийняли рішення «Про здійснення районною державною адміністрацією повноважень по управлінню ДНЗ м. Гайсин» (а.с. 25). Підставою для прийняття вказаного рішення стало рішення 44 сесії Гайсинської міської ради від 16.11.2018 року «Про управління дошкільними навчальними закладами міста» (а.с. 9).

Розпорядженням міського голови Гука А.І. № 82-р від 20.11.2018 року зупинено вказане рішення та винесено його на розгляд позачергової сесії Гайсинської міської ради. 03.12.2018 року на засіданні 45 сесії Гайсинської міської ради депутати не змогли подолати вето міського голови двома третинами голосів і згідно вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення Гайсинської міської ради від 16.11.2018 року не набрало законної чинності, а також втратило свою чинність розпорядження міського голови від 20.11.2018 року про накладення вето.

11.12.2018 року міський голова м. Гайсин Гук А.І. відмінив своє розпорядження № 82-р від 20.11.2018 року «Про зупинення рішення 44 сесії 7 скликання Гайсинської міської ради № 38 від 16.11.2018 року» «Про управління ДНЗ м. Гайсин» та зробив подання Гайсинській районній раді та Гайсинській районній державній адміністрації за № 03.08./03.17-1653 про прийняття в оперативне управління ДНЗ (а.с. 21, 22). 17.12.2018 року міський голова м. Гайсин Гук А.І. виніс розпорядження про відкликання попереднього подання за № 03.08./03.17-1653 від 11.12.2018 року про передачу в оперативне управління ДНЗ.

Позивач, не погоджуючись з рішенням Гайсинської районної ради Вінницької області від 20.12.2018 року «Про здійснення районною державною адміністрацією повноважень по управлінню дошкільними навчальними закладами м. Гайсин», звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення 21 сесії 7 скликання Гайсинської районної ради Вінницької області від 20.12.2018 року "Про здійснення районною державною адміністрацією повноважень по управлінню ДНЗ м. Гайсин" є актом індивідуальної дії, тобто створює правові наслідки лише для конкретних осіб. Позивач не є суб`єктом правовідносин, які склались в результаті прийняття оскаржуваного рішення відповідачем, відповідно і дане рішення не може порушувати прав, свобод чи інтересів позивача. Отже, зазначеним та іншими законами України депутати місцевих рад не наділені повноваженнями вимагати усунення порушення законності шляхом індивідуального звернення до суду з адміністративним позовом.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на судовий захист визначено ст. 5 КАС України. Зокрема вказано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право (ч. 3 ст. 5 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно положень ст. 53 КАС України передбачено можливість участі у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. При цьому, органи та інші особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб діють, як законні представники.

Законне (необхідне, обов`язкове) процесуальне представництво виникає на підставі чинного законодавства і стосується органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси осіб. До цих осіб належить Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування", органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

З матеріалів справи слідує, що позивач є депутатом Гайсинської районної ради 7 скликання, що підтверджується відповідним посвідченням № 12 від 02.12.2015 року. Колісніченко О.І . входить до складу органу місцевого самоврядування, але не є представником такого органу при зверненні до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", депутат місцевої ради, як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

За змістом ч. 1 - 3 ст. 15 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", депутат має право вимагати усунення порушення законності, тобто у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

Депутат має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів, а місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

Слід зазначити, що за змістом Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади може бути вирішено на пленарних засіданнях відповідної ради.

Саме відповідні Ради, а не окремі депутати, згідно ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а отже й наділені в силу Закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Необхідно зауважити, що цією нормою регламентовано право депутата місцевої ради порушувати питання про перевірку діяльності виконавчих органів ради, місцевих державних адміністрацій, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, брати участь у здійсненні контролю за виконанням рішень ради.

Право депутата на звернення до відповідних органів державної влади у випадку виявлення порушень законодавства України в даному випадку може бути реалізовано відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до ст. 2 Закону України № 93-IV від 11.07.2002 "Про статус депутатів місцевих рад", депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Правовий статус депутата місцевої ради, як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого органу та рівноправного члена місцевої ради, а також гарантії депутатської діяльності визначені та встановлені Конституцією України, Законом України № 280-97/ВР від 21.05.1997 «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом № 93 (ср. 025069200). При цьому, слід зауважити, що право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) в суді може бути реалізоване шляхом представництва.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року у справі № 911/2173/17, де зазначено, що відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" не вбачається, що депутат місцевої ради уповноважений представляти у судах інтереси такої ради, або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.

Колегія суддів погоджується з тим, що позивач помилково вважає, що вимогами ст. 24 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" йому надано право захищати в суді інтереси територіальної громади (або її окремих представників), оскільки вказана норма саме такого права не містить, регламентує інші правовідносини й витлумачена позивачем розширено.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає вірним твердження суду, що в позивача відсутні повноваження представляти інтереси або захищати порушені права територіальної громади (або її окремих представників) в суді.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25.11.1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25.12.1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14.12.2011 року).

У рішенні № 19-рп/2011 від 14.12.2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Враховуючи вищенаведене, ст. 55 Конституції України гарантує "кожному" захист "своїх прав", які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

Слід зауважити, що позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з адміністративним позовом не розмежовує порушені права територіальної громади та його права, як депутата Гайсинської районної ради.

Відтак, у Постанові Верховного Суду України від 23.05.2017 року по справі № 800/541/16, суд підкреслив, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Разом з тим, згідно з ч. ст. 264 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Встановлено, що спірне рішення 21 сесії 7 скликання Гайсинської районної ради Вінницької області від 20.12.2018 року "Про здійснення районною державною адміністрацією повноважень по управлінню ДНЗ м. Гайсин" є актом, що створює правові наслідки лише для конкретних осіб.

Позивач не є суб`єктом правовідносин, які склались в результаті прийняття оскаржуваного рішення відповідачем, відповідно і дане рішення не може порушувати прав, свобод чи інтересів позивача. Отже, зазначеним та іншими законами України депутати місцевих рад не наділені повноваженнями вимагати усунення порушення законності шляхом індивідуального звернення до суду з адміністративним позовом.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року в справі 363/3414/13-а та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №817/2297/14.

Крім зазначеного вище суд апеляційної інстанції враховує те, що рішення 44 сесії Гайсинської міської ради 7 скликання від 16.11.2018 року "Про управління дошкільними навчальними закладами міста" не є і не було предметом розгляду, на його правомірність і законність, в суді. Не було вирішено питання щодо долі зазначеного рішення і на самій сесії міської ради, оскільки воно було зупинено головою міської ради, але рішення з цього питання депутатами не приймалось ( була оголошена перерва у позачерговій сесії для довивчення зазначеного питання), воно є не скасованим, чинним і реалізованим, оскільки районна рада прийняла своє оскаржуване рішення. Судом ,також не встановлено обставин того, що здійснювалось оскарження дій посадових осіб органу місцевого самоврядування щодо не організації розгляду (завершення розгляду після додаткового вивчення ) питання передачі чи не передачі ДНЗ, на сесії міської ради , чи дій щодо протиправності направлення його на виконання, тобто на розгляд до районної ради.

Підставою для ухвалення відповідачем оскаржуваного рішення було оформлене у спосіб визначений законом рішення 44 сесії Гайсинської міської ради 7 скликання від 16.11.2018 року "Про управління дошкільними навчальними закладами міста", яке було підписане головою ради. Рішення надійшло до відповідача із супровідним листом за підписом голови № 03.08/03.17-1653 від 11.12.208 року. До ухвалення міською радою рішення щодо ДНЗ Гайсинська районна рада та райдержадміністрація звертались з відповідним зверненням до якого додавалось звернення депутатів, представників громадських організацій.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує слідуючі норми Закону України "Про місцеве самоврядування". Статтею 10 Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Відповідно до ст. 18-1 орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Статтею 46 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

У статті 59 Зазначеного Закону зазначено щодо актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування і визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (Офіційне тлумачення положень частини десятої статті 59 див. в Рішенні Конституційного Суду № 7-рп/2009 від 16.04.2009).

Таким чином виходячи з аналізу встановлених обставин у справі та із зазначених положень Закону України "Про місцеве самоврядування" суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для скасування рішення 21 сесії 7 скликання Гайсинської районної ради Вінницької області від 20.12.2018 року "Про здійснення районною державною адміністрацією повноважень по управлінню ДНЗ м. Гайсин".

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів, підсумовуючи, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 червня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Мацький Є.М. Капустинський М.М.