Справа № 743/921/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/921/19 Суддя (судді) першої інстанції: Сташків В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Чуб Н.С.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.05.2019 (Чернігівська область, смт. Ріпки, дата складання повного тексту - 22.05.2019) у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області до Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України та затримання іноземця з метою забезпечення видворення, з поміщенням до ПТПІ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Центральне міжрегіональне управління ДМС у місті Києві та Київській області звернулося з позовом до Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 про примусове видворення з України Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; затримання Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, є нелегальним мігрантом, ухиляється від виїзду із України, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове повернення, існує ризик його втечі, що є підставою для його затримання.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.05.2019 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні його позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції зробив неправильні висновки, які не відповідають всім обставинам справи, і як наслідок прийняв неправильне, упереджене та без врахування індивідуальних особливостей рішення по справі апелянта в порушення ст. 1, 33 Конвенції про статус біженців 1951 року, до якої приєдналась України, ст. 3 Закону України «Про статус біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з`явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.03.2019 співробітниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області був виявлений громадянин Алжиру ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні».

Згідно з поясненнями від 15.03.2019, які відібрані у ОСОБА_1 (закордонний паспорт громадянина Алжиру № НОМЕР_1 , виданий 14.12.2017 владою Алжиру; місце проживання: АДРЕСА_1 (хостел) головним спеціалістом відділу протидії нелегальної міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальної міграції та реадмісії, останній зазначив, що в Україну прибув 12.04.2018 з метою навчання у Запорізькому технічному університеті. Кордон України перетнув через КПП «Бориспіль» літаком з Стамбулу . Як студент підготовчого відділення університету отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_2, яка була дійсна до 01.11.2018. Після закінчення підготовчого відділення університету, фінансовий стан батьків іноземця погіршився, коштів на оплату за 1 курс навчання у ВУЗі не було. Термін дії посвідки іноземцю не продовжили, у зв`язку з відсутністю підстав. Своєчасно не виїхав з України, оскільки не було грошей на авіаквиток до Алжиру. До Києва приїхав місяць тому до земляків студентів; планував незабаром виїхати до Алжиру, чекав прийнятні ціни вартості на авіаквитки, розраховуючи на 300 доларів через Стамбул. Також в поясненнях зазначено, що послуг перекладача іноземець не потребує, оскільки розуміє українську мову добре; з питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до компетентних органів не звертався.

15.03.2019 стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР ЦМУ № 001788, яким встановлено, що відповідач порушив встановлений порядок перебування в Україні, а саме - проживав без документів на право проживання, за що передбачена відповідальність відповідно до частини першої статті 203 КУпАП. Зазначений протокол отриманий відповідачем 15.03.2019 про що свідчить відповідний підпис.

Цього ж дня, стосовно відповідача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН ЦМУ №001788, якою за порушення частини першої статті 203 КУпАП на відповідача накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн. Зазначена постанова отримана відповідачем 15.03.2019 про що свідчить відповідний підпис.

Також, 15.03.2019 посадовою особою позивача винесено рішення про примусове повернення до країни походження громадянина Алжиру ОСОБА_1 , яким вирішено примусово повернути останнього до країни походження; зобов`язати його покинути територію України у термін до 31.03.2019; заборонити в`їзд на територію України строком на 3 роки до 15.03.2022. Копію зазначеного рішення відповідач отримав 15.03.2019, про що свідчить його власний підпис з позначкою про добре володіння українською мовою. Крім цього, відповідач зазначив, що йому повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства прийнято рішення про його примусове повернення; що він зобов`язується не пізніше 31.03.2019 залишити територію України.

21.05.2019 посадовою особою відповідача складено протокол про адміністративне затримання за частиною другою статті 263 КУпАП, згідно якого, у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП, для з`ясування причин та обставин правопорушень та умов, що їм сприяли, відповідача затримано до 72-х годин.

Також, 21.05.2019 посадовою особою відповідача винесено рішення про поміщення у Чернігівській пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України, які незаконно перебувають на території України, громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1, для підготовки адміністративного позову про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України та примусове видворення і подальшого виконання рішення суду про примусове видворення.

Оскільки рішення про примусове повернення до країни походження громадянином Алжиру ОСОБА_1 не виконано позивач звернувся до суду першої інстанції із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі території України з поміщенням останнього до Чернігівського ПТПІ до 21.11.2019 включно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України № 3773-VI від 22.09.2011 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).

За приписами статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Статтею 30 Закону № 3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, із змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

При цьому, у разі не згоди з рішенням про примусове повернення воно може бути оскаржено до суду.

За таких обставин, оскільки відповідачем не виконано у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення до країни походження від 15.03.2019, відсутні докази оскарження зазначеного рішення в судовому порядку, не вчинялось жодних дій з легалізації на території України, це слугувало правомірною передумовою звернення до суду із позовною заявою про примусове видворення відповідача за межі території України з затримання з метою забезпечення такого видворення за межі території України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що йому не було донесено зміст рішення про примусове повернення на зрозумілій йому мові, та, як наслідок, він не був проінформований про таке рішення, оскільки як зазначено в поясненнях від 15.03.2019, рішенні про примусове повернення до країни походження від 15.03.2019, відповідач добре розуміє українську мову, про що також свідчить написане ним прізвище і ім`я українською мовою - ОСОБА_7 .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що апеляційну скаргу подано відповідачем особисто та відповідач не просив суд залучити перекладача, у зв`язку з тим, що останній не володіє українською мовою.

Щодо посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що суд першої інстанції не врахував наявність заборони щодо примусового видворення його до країни походження через загрозу його життю та здоров`ю і переслідування за релігійними мотивами у зв`язку із зміною релігії на християнство, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною восьмою статті 30 Закону № 3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до статті 31 зазначеного Закону іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

-

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

-

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

-

На підтвердження того, що відповідач змінив релігію на християнство, останнім надано свідоцтво про хрещення ОСОБА_8 від 2019 року.

Згідно положень статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги як належний доказ свідоцтво про хрещення, оскільки останнє не було надано до суду першої інстанції, та відповідачем не надав докази неможливості його подання до суду першої інстанції.

Крім цього, в наданому свідоцтві про хрещення відсутня дата його видачі, що не уможливлює встановити його наявність під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Також, згідно з поясненнями, відповідач зазначив про планування виїзду до Алжиру, але чекав на прийнятні ціни на авіаквитки, що свідчить про відсутність наміру залишатись на території України; при цьому, будь-яких даних щодо зміни релігії на християнство та наміру залишатись на території України через загрозу його життю та здоров`ю і переслідування за релігійними мотивами, останнім не зазначено.

Отже, відповідачем не доведено наявність підстав, передбачених частиною першою статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» за яких він не може бути повернутий до країни громадянської належності.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання відповідача на лист УВКБ ООН (справа № 788-19-00394) від 11.04.2019, згідно якого відповідач звернувся з проханням про допомогу в проходженні державної процедури про надання статусу біженця, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» документом, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України, є довідка про звернення за захистом в Україні, а не лист Управління Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй у справах біженців.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Разом з тим, відповідачем як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і апеляційної інстанції не надано доказів, що він у передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» строки звернувся до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту. Так само, на час розгляду справи відсутні відомості щодо прийняття органом міграційної служби рішення про визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує захисту.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно частини четвертої статті 30 Закону № 3773-VI у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.05.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 18.06.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:В.О. Аліменко

Н.В. Безименна