Справа № 520/1806/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 р.Справа № 520/1806/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 01.04.19 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мироненка Станіслава Станіславовича на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2019р., головуючий суддя І інстанції : Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 08.04.2019р. по справі № 520/1806/19

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, в якій просив суд: встановити факт постійного проживання на законних підставах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 року, орган що видав Вільнюс (05) на території України після прийняття рішення про припинення громадянства України Указом Президента України від 19.11.2018 №373/2018; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, , яка полягає у неналежному прийнятті у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області, , вчинити дії по належному прийняттю, оформленню та розгляду документів для вирішення питання про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 року, орган що видав Вільнюс (05), посвідки на постійне проживання в Україні; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 року, моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., заподіяну протиправною бездіяльністю Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 року,, орган, що видав Вільнюс (05) судові витрати.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 р. відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління міграційної служби у Харківській області про встановлення факту, визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в частині позовних вимог про встановлення факту постійного проживання на законних підставах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 року, орган що видав Вільнюс (05) на території України після прийняття рішення про припинення громадянства України Указом Президента України від 19.11.2018 №373/2018. Роз`яснено позивачу, що він має право звернутись із відповідним позовом до місцевого загального суду в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області (вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області () щодо належного розгляду документів, поданих ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області () повторно розглянути документи для вирішення питання про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 року, орган що видав Вільнюс (05), посвідки на постійне проживання в Україні з урахуванням висновків суду у даній справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 року, орган що видав Вільнюс (05)) сплачену суму судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області (вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ - 37764460).

Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області, не погодившись з вищевказаним рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 по справі №520/1806/19 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову громадянина Литовської республіки ОСОБА_1 повністю.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року по справі №520/1806/19, в частині задоволення позовних вимог, є таким, що прийняте без врахування обставин в справі. Зазначає, що відповідно до п.17 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», - іноземці та особи без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття рішення про припинення громадянства України залишилися постійно проживати на її території, вважаються такими, які постійно проживають в Україні. Разом з тим, відповідно до п.7 ст.1 вищезазначеного закону, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території або тимчасово перебувають в Україні. Посилається, що як умову законного перебування на території України, закон зазначає в`їзд в Україну в установленому законодавством чи міжнародник договором порядку. У позивача така умова, як в`їзд в Україну, відсутня, а тому позивачем не дотримано вимоги законодавства щодо підтвердження свого законного в`їзду в Україну. Вважає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що відповідачем було здійснено відмову на стадії прийому документів, як таких, в яких виявлено невідповідність, а не на стадії їх розгляду, а тому суд передчасно зобов`язав відповідача повторно розглянути документи.

11.06.2019 р. представник позивача - адвокат Мироненко С.С. подав до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд апеляційних скарги без участі представника позивача, адвоката Мироненко С.С. та вирішення питання щодо розподілу судових витрат після ухвалення судового рішення, в якому, зокрема просив розглянути апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року без участі представника позивача, адвоката Мироненко С.С. Відмовити у задоволенні апеляційної скарги Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року у справі №520/1806/19. Визнати поважними причини неподання доказів на підтвердження понесення судових витрат у судовому засіданні 11.06.2019 року та вирішити питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення за результатами розгляду апеляційний скарг у справі №520/1806/19.

Також, 12.06.2019 р. представник позивача - адвокат Мироненко С.С. подав до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд апеляційних скарги без участі представника позивача, адвоката Мироненко С.С., в якому, зокрема, просив провести судове засідання, призначене на 12.06.2019 року без участі представника ОСОБА_1 , адвоката Мироненка С.С. Відмовити у задоволенні апеляційної скарги Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року у справі №520/1806/19. Визнати поважними причини неподання доказів на підтвердження понесення судових витрат у судовому засіданні 11.06.2019 року та вирішити питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення за результатами розгляду апеляційний скарг у справі №520/1806/19.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи.

Представник позивача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, рішення суду першої інстанції підлягає апеляційному перегляду в частині задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 21.09.1993 року по теперішній час, що підтверджується даними довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.02.2019 року.

26.09.2014 ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина Литовської республіки тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 р., орган що видав Вільнюс (05).

27.12.2018 р. від Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на адресу ОСОБА_1 надійшла довідка від 19.12.2018 р. №9/19.1-17 про припинення громадянства України, якою повідомлено, що Указом Президента України від 19 листопада 2018 р. №373/2018 оформлено припинення громадянства України ОСОБА_1 відповідно до статті 19 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001, тобто внаслідок втрати громадянства України у зв`язку з добровільним набуттям ним громадянства Литовської республіки.

Також позивачем було отримано повідомлення №6311/20981 від 20.12.2018 р. аналогічного змісту від Шевченківського районного відділу у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області.

Відповідно до довідки від 09.01.2019 р. №634/187 паспортні документи ОСОБА_1 , а саме паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданого ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області 15 вересня 2009 р. та паспорт для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданий 25.10.2011 органом 6301, вилучені на знищення в установленому законом порядку.

09.01.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного відділу у м. Харкові Головного у правління державної міграційної служби України в Харківській області з метою подання документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

Зі змісту позову вбачається, що в прийомі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні у каб. №4 було усно відмовлено та запропоновано здійснити непередбачені законодавством дії, а саме виїхати за межі України/в`їхати на територію України.

Позивач з метою врегулювання спору звертався до Шевченківського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Голови Державної міграційної служби України Соколюка М.Ю. та до Прем`єр-Міністра України Гройсмана В.Б.

Листом Державної міграційної служби України від 08.02.2019 р. №Р-312-19/81/265-19 позивача повідомлено, що зміна особою громадянства не є підставою для зміни її резидентського статусу, а також вказано, що відповідно до ч.17 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття рішення про припинення громадянства України залишилися постійно проживати на її території, вважаються такими, які постійно проживають в Україні.

17.01.2019 р. позивач повторно особисто прибув до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з метою подання заяви для оформлення посвідки на постійне проживання. Однак у Головному управлінні Державної міграційної служби України в Харківській області йому в усній формі повідомлено про відмову у прийнятті документів та відповідної заяви для оформлення посвідки на постійне проживання у зв`язку з ненаданням доказів на підтвердження законності підстав перебування на території України та необхідності отримання дозволу на міграцію у Шевченківському РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області.

Позивач звертався до Шевченківського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області з метою подання заяви для оформлення посвідки на постійне проживання. Проте був повідомлений про те, що вказаним підрозділом заяви не приймаються.

24.01.2019 р. ОСОБА_1 з`явився до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з метою подання документів для оформлення посвідки на постійне проживання.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, ним були подані усі документи, передбачені п. 32 з урахуванням п.34 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. №321, однак посадовою особою відповідача в усній формі повідомлено про відмову у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання. На прохання надати письмову відповідь позивачу у її наданні було також відмовлено.

Позивач звертався до відповідача із відповідною заявою стосовно обґрунтування підстав відмови у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання, а також подано скаргу на дії посадової особи відповідача.

Листом від 12.02.2019 р. №6301.18-3109/63.2-19 позивача повідомлено про результати проведеної перевірки за фактами некоректної поведінки посадових осіб ГУДМС в Харківській області.

Адвокатом позивача було направлено до відповідача декілька адвокатських запитів стосовно підстав відмови у прийнятті заяви та документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Листом №6301.8.1-2287/63.2-19 від 01.02.2019 р. відповідачем повідомлено, що відносно ОСОБА_1 рішення про відмову в прийнятті документів не приймалося.

Листом №6301.18-2991/63.2-19 від 11.02.2019 р. відповідачем повідомлено, що посвідка на постійне проживання оформляється іноземцям або особам без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства постійно проживати на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території. При цьому, посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які виключно на законних підставах перебувають на території України. У вказаній відповіді також повідомлено, що для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 24.01.2019 року головним спеціалістом відділу з питань постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_4 було запрошено головних спеціалістів відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, яка полягає у неналежному прийнятті у ОСОБА_1 для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на встановлення обставин не прийняття відповідачем жодного рішення за результатами розгляду поданих позивачем документів для оформлення посвідки на постійне проживання в України, як то передбачено положеннями норм діючого законодавства відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо належного розгляду документів, поданих ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст.4 Конституції України підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Закон України "Про громадянство" від 18.01.2001 р. №2235-ІІІ (далі по тексту - Закон №2235-ІІІ) відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 Закону №2235-ІІІ громадянство України припиняється внаслідок втрати громадянства України.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 Закону №2235-ІІІ підставами для втрати громадянства України є добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.19 Закону №2235-ІІІ датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного указу Президента України.

Колегія суддів зауважує, що враховуючи, що Указом Президента України було припинено громадянство України ОСОБА_1 правовідносини між позивачем та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.11.2011 р. №3773-VI (далі по тексту - Закон №3773-VI).

Пунктом 8 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.ст.2,3 Закону №3773-VI правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Частиною 17 ст.4 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття рішення про припинення громадянства України залишилися постійно проживати на її території, вважаються такими, які постійно проживають в Україні.

Частиною 1 ст.5 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону №3773-VI підставою для видачі посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у частині сімнадцятій статті 4 цього Закону, є відповідний указ Президента України про припинення громадянства України та заяви таких осіб.

Частиною ч. 19 ст.5 Закону №3773-VI визначено, що органам державної влади заборонено вимагати від іноземців або осіб без громадянства, членів їхніх сімей, роботодавців та інших осіб будь-які інші документи або відомості, не визначені цією статтею, для видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Колегія суддів зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. №321 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» затверджено було зокрема, Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (далі по тексту - Порядок №321),

Згідно п.1 Порядку №321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до п.3 Порядку №321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживання на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати па її території.

Приписами п.16 Порядку №321 визначено, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Згідно з п. 21 Порядку №321 територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32 - 34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Пунктом 22 Порядку №321 у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету.

Приписами п. 32 Порядку №321 визначено, що для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають: 1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України; 2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) копію рішення про надання дозволу на імміграцію; 5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Відповідно до п.34 Порядку №321 для оформлення посвідки іноземцям або особам без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території, замість документа, зазначеного у підпункті 4 пункту 32 цього Порядку, подається довідка про припинення громадянства України встановленого зразка, видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС.

До заяви-анкети додається копія зазначеної довідки, засвідчена працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінал довідки повертається іноземцеві або особі без громадянства.

Колегія суддів зауважує, що аналіз вищевказаних норм законодавства дає підстави прийти до висновку, що посадова особа відповідача по справі за результатами розгляду поданих документів для оформлення посвідки на постійне місце проживання в Україні була наділена повноваженнями на встановлення їх відповідності, своєчасності їх подання, наявності підстав для оформлення та видачі посвідки, наявності відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряння відомостей про іноземця або особу без громадянства, зазначених в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті, наслідком чого є прийняття відповідного рішення про прийняття таких документів або відмову у їх прийнятті.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що приписами Порядку №321 не визначено наявності у посадової особи міграційної служби повноважень на прийняття інших альтернативних рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі 24.01.2019 р. звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області із заявою та пакетом документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Разом з тим, після розгляду поданих документів позивачу було в усній формі повідомлено про відмову у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання, при цьому на прохання надати письмову відповідь посадовою особою відповідача позивачу у наданні такої відповіді було відмовлено.

Крім того, відповідно до листа Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області від 01.02.2019 р. №6301.8.1-2287/ 63.2-19 на адвокатський запит адвоката Мироненко С.С. вбачається, що відносно позивача рішення про відмову у прийнятті документів не приймалося.

Колегія суддів зазначає, що обставини прибуття позивача 24.01.2019 року до Головного управління ДМС України в Харківській області для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні сторонами по справі не заперечується

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення за незаконне перебування на території України щодо позивача не складався, що також не оспорюється сторонами по справі.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що обставини прибуття ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Харківській області із заявою та документами для оформлення посвідки на постійне проживання в України підтверджується матеріалами даної справи, проте відповідачем вказана заява та документи посадовою особою міграційної служби не були прийняті, при цьому відмова у прийнятті таких документів у письмовій формі за бажанням позивача надана не була надана, як і не була надана в подальшому за направленими адвокатом позивача адвокатськими запитами.

Таким чином, з огляду на вказане вище, а також на той факт, що відповідачем не було прийнято рішення за результатами розгляду поданих позивачем документів для оформлення посвідки на постійне проживання в України, колегія суддів приходить до висновку, що Головним управлінням ДМС України в Харківській області було допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у неналежному прийнятті у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, а вимоги позову в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що приписи Порядку №3212 передбачають певний порядок розгляду документів для оформлення посвідки на постійне проживання в України, визначальним у якому є питання здійснення розгляду документів за заявочним принципом після їх подання особою.

Отже, оскільки після апеляційного перегляду даної справи встановлено протиправну бездіяльність Головного управління ДМС України в Харківській області, щодо неналежного розгляду документів, поданих ОСОБА_1 , що вказує на відсутність підстав вважати доведеними обставини надання відповідачем оцінки поданим позивачем документам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде зобов`язання відповідача повторно розглянути документи для вирішення питання про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 року, орган що видав Вільнюс (05), посвідки на постійне проживання в Україні з урахуванням висновків суду у даній справі.

Щодо доводів апеляційної скарги, що як умову законного перебування на території України Закон №3773-VI зазначає в`їзд в Україну в установленому законодавством чи міжнародним договором порядку, у позивача така умова, як в`їзд в Україну, відсутня, а тому позивачем не дотримано вимоги законодавства щодо підтвердження свого законного в`їзду в Україну, колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими, оскільки на час прибуття на територію України позивач був громадянином України, і на момент прийняття Указу Президента від 19 листопада 2018 р. №373/2018 він на законних підставах перебував на території України, інше з матеріалів справи не вбачається.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що відповідачем було здійснено відмову на стадії прийому документів, як таких, в яких виявлено невідповідність, а не на стадії їх розгляду, а тому суд передчасно зобов`язав відповідача повторно розглянути документи, колегія суддів відхиляє ці доводи як необґрунтовані і як такі, що не впливають на той факт, що матеріалами справи підтверджується, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у неналежному прийнятті у ОСОБА_1 документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення (рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р.) з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мироненка Станіслава Станіславовича на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2019р., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, було заявлено вимогу про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 року,, орган, що видав Вільнюс (05) судових витрат.

До матеріалів позовної заяви було додано орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які понесені та які очікує понести ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом адміністративної справи про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди усього на суму 12 000, 00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області (вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області () щодо належного розгляду документів, поданих ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні. Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області () повторно розглянути документи для вирішення питання про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 року, орган що видав Вільнюс (05), посвідки на постійне проживання в Україні з урахуванням висновків суду у даній справі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 року, орган що видав Вільнюс (05) сплачену суму судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області (вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ - 37764460).

29.03.2019 р. представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мироненко Станіслав Станіславович подав до Харківського окружного адміністративного суду заяву щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області (вул. Римарська, буд.24, м. Харків,61057, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Україна, Громадянство: Литовська республіка, Паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 року, орган, що видав Вільнюс (05) судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2 667, 00 грн. До вказаної заяви було додано копію договору про надання правової допомоги; копію Додатка 1 до Договору; копію Акту виконаних робіт; копію прибуткового касового ордеру; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2019 року у задоволенні заяви представника позивача щодо вирішення питання про розподіл судових витрат у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мироненко Станіслав Станіславович, не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 р. у справі №520/1806/19 та ухвалити судове рішення яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області (вул. Римарська, буд.24, м. Харків,61057, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Україна, Громадянство: Литовська республіка, Паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта НОМЕР_1 , дата видачі 26.09.2014 року, орган, що видав Вільнюс (05) судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2 667, 00 грн.

В обґрунтування скарги зазначає, що до матеріалів справи було долучено орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які понесені та які очікує понести позивач у зв`язку з розглядом адміністративної справи, відповідно до якого оплата послуг на правову допомогу орієнтовно склала 12 000, 00 грн. Посилається, що у прохальній частині позовної заяви містилось прохання про стягнення судових витрат, при цьому у зв`язку з розглядом даної справи були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8 000, 00 грн., що підтверджується доданими до заяви письмовими доказами. Зазначає, що у позовній заяві було заявлено три позовні вимоги. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних ви мої про встановлення факту, у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди судовим рішенням від 26.03.2019 відмовлено. З урахуванням вищезазначеного, у заяві містилося прохання щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2667, 00 грн. Поважність причин неподання доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката пов`язана із фактичним понесенням останнім та підписанням документів, які підтверджують їх понесення, лише після ухвалення судового рішення у справі. Поважність причин неповідомлення суду про зазначені обставини пов`язана із розглядом по суті в межах одного судового засідання, у якому представник позивача - адвокат Мироненко С.С. не був присутній через участь у розгляді судової справи у Дергачівському районному суді Харківської області та наявність достатніх підстав вважати, що справа не буде розглянута 26.03.2019 р. Зазначає, що справа за позовною заявою ОСОБА_1 розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судових дебатів. Крім того, посилається на висновки Верховного Суду по справі №569/1790/17. З урахуванням зазначеного, вважає, що наявні підстави для задоволення заяви щодо вирішення питання про розподіл судових витрат та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2 667, 00 грн.

Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області подало відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мироненка Станіслава Станіславовича, в якому посилаючись на те, що судом при прийнятті рішення від 26.03.2019 р. було вирішено питання про судові витрати, а також на те, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнятою відповідно до вимог законодавства, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2019 по справі №520/1806/19 без змін.

11.06.2019 р. представник позивача - адвокат Мироненко С.С. подав до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд апеляційних скарги без участі представника позивача, адвоката Мироненко С.С. та вирішення питання щодо розподілу судових витрат після ухвалення судового рішення, в якому, зокрема просив задовольнити апеляційну скаргу представника позивача, адвоката Мироненко С.С. на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2019 р. у справі №520/1806/19. Визнати поважними причини неподання доказів на підтвердження понесення судових витрат у судовому засіданні 11.06.2019 року та вирішити питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення за результатами розгляду апеляційний скарг у справі №520/1806/19.

Також, 12.06.2019 р. представник позивача - адвокат Мироненко С.С. подав до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд апеляційних скарги без участі представника позивача, адвоката Мироненко С.С., в якому, зокрема, просив задовольнити апеляційну скаргу представника позивача, адвоката Мироненко С.С. на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2019 р. у справі №520/1806/19. Визнати поважними причини неподання доказів на підтвердження понесення судових витрат у судовому засіданні 11.06.2019 року та вирішити питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення за результатами розгляду апеляційний скарг у справі №520/1806/19.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, рішення суду першої інстанції підлягає апеляційному перегляду в частині задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви представника позивача щодо вирішення питання про розподіл судових витрат у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року по справі № 520/1806/19 вирішено питання про судові витрати, а тому відсутні підстави для задоволення заяви представника позивача щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу вищевказаної норми вбачається, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Як вбачається зі змісту рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року, яким адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області (вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди було задоволено частково, судом першої інстанції було розглянуто та вирішено питання щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в мотивувальній частині цього рішення, а саме відмовлено у задоволенні вимог позивача про стягнення цих витрат, оскільки не було надано договору про надання правничої допомоги, а також доказів понесення позивачем зазначених витрат на професійну правничу допомогу, що з огляду на вимоги норми Кодексу адміністративного судочинства України виключає можливість задоволення даного клопотання позивача. Крім того, судом з огляду на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача вирішено, що на його користь підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 768,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що додаткове рішення, в розумінні п.3 ч.1 ст.252 КАС України, ухвалюється тільки в тому випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, проте в даному випадку це питання судом першої інстанції вже було вирішено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р.

Відповідно до ч.3 - 5 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що з метою вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог необхідною умовою є звернення сторони до закінчення судових дебатів у справі із заявою про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі із зазначенням поважності причин.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач або його представник до суду першої інстанції з заявою, в розумінні ст. 143 КАС України, не звертався, причин неможливості подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат, не зазначав, а тому відсутні підстави в даному випадку для застосування приписів вказаної статті.

Щодо посилання апелянта на те, що поважність причин неподання доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката пов`язана із фактичним понесенням останнім та підписанням документів, які підтверджують їх понесення, лише після ухвалення судового рішення у справі, а поважність причин неповідомлення суду про зазначені обставини пов`язана із розглядом по суті в межах одного судового засідання, у якому представник позивача - адвокат Мироненко С.С. не був присутній через участь у розгляді судової справи у Дергачівському районному суді Харківської області та наявність достатніх підстав вважати, що справа не буде розглянута 26.03.2019 р., колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не звільняють позивача або його представника від встановленого приписами ст.143 КАС України порядку та строків подання заяви про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат.

Посилання апелянта, як на неможливість подання заяви про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат на те, що дана справа була розглянута без проведення судових дебатів в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів в даному випадку необґрунтованими, оскільки позивач або його представник з огляду на вищевказане мали можливість надати відповідну заяву до суду, справа була розглянута за присутністю представника позивача. При цьому в даному випадку непроведення дебатів для справ незначної складності, передбачено приписами КАС України. Крім того, як зазначено вище, винесення додаткового рішення можливе лише внаслідок не вирішення питань, визначених в ч.1 ст. 252 КАС України, проте питання про судові витрати було вирішено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року і в разі незгоди відповідним розподілом судових витрат в рішенні суду першої інстанції це може бути підставою для подання апеляційної скарги в цій частині, а не винесення додаткового судового рішення. Рішення суду позивачем не оскаржено.

Доводи апелянта щодо наявного факту судових витрат та підстав їх стягнення не спростовують правильність прийнятої оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, які були викладені в постанові від 01.10.2018 р., колегія суддів зазначає, що не враховує ці висновки, оскільки дана справа має вищевказані особливості, а також те, що справа, яка була розглянута судом касаційної інстанції, відрізняється за фактичними обставинами справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо безпідставності заяви щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, оскільки питання щодо стягнення судових витрат є вже вирішеним по даній справі відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р., а тому у зв`язку з відсутністю, встановлених ст.252 КАС України підстав для ухвалення додаткового рішення апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мироненка Станіслава Станіславовича підлягає залишенню без задоволенню, а оскаржувана ухвала про відмову у прийнятті додаткового судового рішення без змін.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Приписами ст. 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, колегія суддів зазначає, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Мироненко С.С. до суду апеляційної інстанції було подано клопотання, в яких останній просив про визнання поважними причини неподання доказів на підтвердження понесення судових витрат у судовому засіданні 11.06.2019 року та вирішення питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення за результатами розгляду апеляційний скарг у справі №520/1806/19.

Колегія суддів зазначає, що приписами ч.6 ст.139 КАС України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням зазначеного та відповідно до приписів ст.139 КАС України, оскільки апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів зазначає, що не вбачається підстав для розподілу або перерозподілу судових витрат.

З урахуванням того, що судом першої інстанції відповідно до п.10 ч.6 ст. 12 КАС України дана справа була визначена справою незначної складності (ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі), з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з урахуванням приписів п. 20 ч.1 ст.4 КАС України відповідно до яких адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) визначається, як адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин, а тому дана постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що сторони в суді апеляційної інстанції вказали, що зауважень щодо визначення даної справи, як справи незначної складності, не мають.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року та ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2019р. по справі №520/1806/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 18.06.2019 року