Справа № 460/2879/18
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2019 року м. Рівне №460/2879/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: представник Дмитрук Іванна Миколаївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної установи "Городищенська виправна колонія (№96)
про визнання протиправною постанови, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» (далі відповідач, ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)»), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 15.05.2018 про одиночне утримання засудженого до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі № 460/2879/18 за позовом до ДУ "Городищенська виправна колонія (№96) про визнання протиправною та скасування постанови від 15.05.2018 про одиночне утримання засудженого до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Восьмого апеляційного суду від 01.03.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 у справі № 460/2879/18 скасовано.

11.04.2019 за вх. 6521/19 вказана справа надійшла до Рівненського окружного адміністративного суду.

17.04.2019 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 460/2879/18. Вирішено розгляд справи провести за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що згідно із рапорту психолога, з ним проводилась відповідна психологічна робота, в ході якої виявлено такі основні особливості особистості: критичний, уникає спілкування, зазнає труднощів в особистісних контактах, замкнутий, скептичний, розчарований в людях, проявляє негативізм. Засуджений переконаний в недоброзичливості інших людей по відношенню до самого себе. Це може привести до розриву соціальних зв`язків з іншими та виникнення конфліктних ситуацій. А тому, на думку психолога є підстави рекомендувати уникати утримання засудженого з іншими засудженими. Позивач наголосив, що рапорт і медичний висновок, які є необґрунтованими - стали підставами для прийняття рішення про утримання позивача в одиночній камері. Зазначені у матеріалах докази не доводять правомірність прийняття начальником установи рішення, викладене у постанові про одиночне утримання у камері. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однак, відповідачем вимоги Конституції та інших Законів дотримано не було. А тому, з підстав наведених у позові, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

13.05.2019 на адресу суду від ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» надійшов відзив на адміністративний позов. В обґрунтування відзиву відповідач повідомив, що згідно вимог ч. 1 ст. 151 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка. За заявою засудженого та в інших необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним злочину або при наявності медичного висновку за постановою начальника колонії його можуть тримати в одиночній камері. Відтак, відповідно до постанови начальника Городищенської виправної колонії (№96) від 15.05.2018 «Про одиночне тримання засудженого до довічного позбавлення волі» позивач тримаєтесь в одиночній камері. Зазначив, що позивач 27.08.2009 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України. Згідно ч. 2 ст. 345 КК України - фабула даної статті звучить «умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків». Тому, на переконання членів комісії з профілактичного обліку засудженого поставлено на профілактичний облік, як особи схильної до нападу. З наведених підстав, ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 10.06.2019 в режимі відеоконференцзв`язку, позивачем заявлено заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд визнати протиправною постанову від 15.05.2018 про одиночне утримання засудженого до довічного позбавлення волі, враховуючи те, що спірна постанова відповідачем самостійно скасована. Уточнені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в адміністративному позові. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні 10.06.2019 судом допитано свідка ОСОБА_2 , старшого лейтенанта внутрішньої служби, який проходить службу на посаді психолога ВСВПР Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)".

Так, свідок ОСОБА_2 зазначив, що після проведеної психологічної роботи з ОСОБА_1 встановлено, ряд негативних його особливостей. А тому, згідно із поданого рапорту рекомендовано уникати утримання даного засудженого з іншими засудженими в одній камері з метою недопущення протиріч, які можуть призвести до конфліктних ситуацій та сприятливого соціально-психологічного клімату засуджених. Однак, на запитання суду про характер безпосередньо проведеної ним психологічної роботи з позивачем, за наслідками якої він дійшов висновку про негативні особливості особистості засудженого (критичний, уникає спілкування, зазнає труднощів в особистісних контактах, замкнутий, скептичний, розчарований в людях, проявляє негативізм), що стали підставою для подання рапорту про рекомендацію уникнення утримання ОСОБА_1 з іншими засудженими в одній камері відповіді психологом суду так і не надано.

Заслухавши пояснення сторін та показання свідка, дослідивши матеріли по справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

15.05.2018 психологом ВСВПР установи старшим лейтенантом вн. Служби ОСОБА_2 скеровано на ім`я начальника ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» рапорт. У вказаному рапорті зазначено, що у СМРБ (ДПВ) утримується засуджений ОСОБА_1 Під час відбування покарання в державній установі «Городищенська виправна колонія (№96)» з ним проводилась відповідна психологічна робота, в ході якої виявлено такі основні особливості особистості: критичний, уникає спілкування, зазнає труднощів в особистісних контактах, замкнутий, скептичний, розчарований в людях, проявляє негативізм.

Засуджений переконаний в недоброзичливості інших людей по відношенню до самого себе. Це може привести до розриву соціальних зв`язків з іншими та виникненні конфліктних ситуацій.

Враховуючи вище викладене рекомендовано уникати утримання даного засудженого з іншими засудженими в одній камері з метою недопущення протиріч, які можуть призвести до конфліктних ситуацій та сприятливого соціально-психологічного клімату засуджених(а.с.97).

В цей же день, 15.05.2018 начальником медичної частини ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» прийнято медичний висновок, у якому останній на підставі опитування, вивчення медичної документації та об`єктивного обстеження особи, дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_1 , 1987 року народження, сектору для осіб засуджених до довічного позбавлення волі, за станом здоров`я, може та потребує утримання у одиночній камері (а.с.96).

Керуючись ст. 151 ч. 1 КВК України та на основі медичного висновку медичної частини ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)», начальником установи полковником внутрішньої служби Луцуком Ю.Ю. прийнято постанову про одиночне утримання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , 1987 року народження(а.с.95).

В матеріалах справи також наявна відповідь адресована начальнику ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» полковнику внутрішньої служби Луцуку Ю.Ю., в якій зазначено, що на звернення від 19.07.2018 за дорученням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, уважно розглянуто керівництвом Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. За фактами викладеними у зверненні проведено службову перевірку. Проінформовано, що відповідно до вимог п. 1 розділу XIX Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 № 2186/5 та п. 9 розділу VIII Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання в установах виконання покарань, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.04.2016 №30/5ДСК, профілактичною комісією державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» було прийнято рішення про постановку позивача на профілактичний облік, як особу, схильну до нападу на представників адміністрації. Згідно вимог ч. 1 ст. 151 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка. За заявою засудженого та в інших необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним злочину або при наявності медичного висновку за постановою начальника колонії його можуть тримати в одиночній камері. Відтак, відповідно до постанови начальника Городищенської виправної колонії (№96) від 15.05.2018 «Про одиночне тримання засудженого до довічного позбавлення волі» позивач тримаєтесь в одиночній камері.

Також проінформовано, що на протязі 2018 року психологом установи неодноразово було проведено психологічну роботу у відповідності до Наказу Міністерства юстиції України від 04.11.2013 № 2300/5 та методичних рекомендацій з профілактики самогубств серед осіб, які знаходяться в установах виконання покарань та використання кімнати для проведення психоемоційного розвантаження. Остання бесіда була проведена 31.08.2018 за особистою заявою.

В ході службової перевірки документального підтвердження об`єктивних даних щодо порушення законних прав та інтересів позивача не встановлено. Викладена інформація у зверненні свого підтвердження не знайшла. Одночасно роз`яснено, що прийняте рішення може бути оскаржено у порядку, передбаченому законодавством України(а.с.98).

Судом встановлено, що 29.05.2019 начальником ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» полковником внутрішньої служби Луцуком Ю.Ю. прийнято рішення, що позивач ОСОБА_1 подальшого одиночного утримання не потребує. Постанова оголошена позивачу цього ж дня, про що останнім поставлено підпис (а.с.17).

Однак, вважаючи протиправною постанову начальника ДУ "Городищенська виправна колонія (№96) щодо одиночного утримання ОСОБА_1 , засудженого до довічного позбавлення волі, позивач звернувся із захистом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1. ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України), Кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними (ч.2 ст.1 КВК України).

Згідно із ч.1 ст. 3 цього Кодексу, до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Частинами 1 та 2 ст. 7 КВК України передбачено, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

З приписами ч. 1 та 2 ст. 150 Кодексу, засуджені до довічного позбавлення волі відбувають покарання: чоловіки - у секторах максимального рівня безпеки виправних колоній середнього рівня безпеки та виправних колоніях максимального рівня безпеки.

Засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.

Відповідно до ч.1 ст. 151 КВК, засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка. За заявою засудженого та в інших необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним злочину або при наявності медичного висновку за постановою начальника колонії його можуть тримати в одиночній камері.

Пунктом 1 Розділу XXXIII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 29.12.2014 №2186/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2014 р. за № 1656/26433 (які були чинні на момент прийняття оскаржуваної постанови) (далі - Правила) зазначено, що відповідно до статті 150 Кримінально-виконавчого кодексу України чоловіки, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, відбувають покарання у виправних колоніях максимального рівня безпеки та відповідних ізольованих секторах максимального рівня безпеки. Засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених та осіб, узятих під варту, в окремих камерах залежно від жилої площі, психологічної сумісності проживання за визначенням адміністрації установи виконання покарань. Особи, яким вироком суду призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, забезпечуються одягом спеціального зразка. Переміщення таких осіб на території установи виконання покарань та за її межами (крім участі в судовому засіданні) в іншому одязі заборонено.

Особи, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, мають обов`язки і користуються правами людини та громадянина, за винятком обмежень, визначених законодавством для цієї категорії засуджених, а також установлених вироком суду. На засуджених до довічного позбавлення волі у повному обсязі поширюються основні права й обов`язки засуджених до позбавлення волі, що визначені Кримінально-виконавчим кодексом України, а також цими Правилами.

У необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним нового злочину або за наявності медичного висновку за постановою начальника установи виконання покарань його можуть тримати в одиночній камері.

З метою забезпечення безпеки персоналу установ виконання покарань та засуджених, попередження вчинення з їхнього боку злочинів засуджені до довічного позбавлення волі, які схильні до втечі, нападу на адміністрацію установи виконання покарань та захоплення заручників, можуть переводитися до інших камер з обов`язковим врахуванням психологічної сумісності засуджених.

Крім того, відповідно до вимог п.1 розділу XIX Правил, нагляд за засудженими є системою заходів, що спрямовані на забезпечення відбування та виконання кримінальних покарань у виді позбавлення (обмеження) волі та арешту шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених та безпеки персоналу установ виконання покарань.

З метою підтримання належного правопорядку в установах виконання покарань, попередження злочинів та правопорушень серед засуджених здійснюється комплекс спеціальних профілактичних заходів щодо виявлення, постановки на облік та організації нагляду за особами, схильними до вчинення правопорушень.

Виявлення та постановка на профілактичний облік засуджених, які вчинили правопорушення або мають намір їх вчинити, здійснюються працівниками оперативного підрозділу шляхом досконалого вивчення матеріалів особових справ засуджених, перевірки відомостей щодо їх поведінки в ізоляторах тимчасового тримання, слідчих ізоляторах, закладах охорони здоров`я тощо, документації, у якій фіксуються порушення режиму, перегляду кореспонденції, а також інформації працівників підрозділів соціально-виховної та психологічної роботи та нагляду і безпеки.

З системного аналізу зазначених норм права суд дійшов висновку, що у необхідних випадках, які пов`язані із захистом засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобіганням вчиненню ним злочину або при наявності обгрунтованого медичного висновку, який пов`язаний із вказаними випадками, засудженні можуть триматися в одиночній камері за постановою начальника колонії.

Як вбачається із листа від 30.10.2018 №30/10/19-18/Г-9, позивач з 16.10.2010 перебував у Київському слідчому ізоляторі, з 13.03.2010 - у Городищенській виправній колонії (№96), з 23.06.2015 - у Рівненському слідчому ізоляторі, з 27.09.2015 у Городищенській виправній колонії (№96), з 30.03.2016 - Рівненському слідчому ізоляторі, з 15.05.2018 - у Городищенській виправній колонії (№96) (а.с.22).

Рішення про одиночне утримання ОСОБА_1 , засудженого до довічного позбавлення волі, прийнято уповноваженою особою Городищенської виправної колонії (№96) - 15.05.2018, тобто, в перший день доправлення його для відбування покарання у Городищенську виправну колонію (№96) із Рівненського слідчого ізолятора.

Даний факт не дає суду стверджувати, що відповідачем в повній мірі та досконало вивчено матеріали особової справи засудженого, перевірено відомості щодо його поведінки, тощо, документацію, у якій фіксуються порушення режиму відбування покарання та в інших необхідних випадках, що є підставами для прийняття рішення про тримання в одиночній камері позивача.

Поміж тим, жодних негативних відгуків та характеристик про ОСОБА_1 , в період відбування ним покарання в попередніх установах чи в Городищенській виправній колонії (№96) , відповідачем суду не надано.

В матеріалах справи лише наявна характеристика позивача за час перебування в Рівненському слідчому ізоляторі від 12.12.2016, в якій зазначено, що засуджений ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо. Вимоги режиму утримання та правил внутрішнього розпорядку намагається виконувати. Заохочень та стягнень немає (а.с.19).

Крім того, заслуговує на увагу той факт, що того ж дня 15.05.2018, як вже зазначалося, у перший день доправлення позивача для відбування покарання до ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)" із Рівненського слідчого ізолятора, психологом ВСВПР установи старшим лейтенантом внутрішньої служби Почаєвцем П.А. скеровано на ім`я начальника ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» рапорт. У вказаному рапорті зазначено, що під час відбування покарання в державній установі «Городищенська виправна колонія (№96)» з позивачем проводилась відповідна психологічна робота, в ході якої виявлено такі основні особливості особистості: критичний, уникає спілкування, зазнає труднощів в особистісних контактах, замкнутий, скептичний, розчарований в людях, проявляє негативізм. Засуджений переконаний в недоброзичливості інших людей по відношенню до самого себе. Це може привести до розриву соціальних зв`язків з іншими та виникненні конфліктних ситуацій. Враховуючи вище викладене рекомендовано уникати утримання даного засудженого з іншими засудженими в одній камері з метою недопущення протиріч, які можуть призвести до конфліктних ситуацій та сприятливого соціально-психологічного клімату засуджених.

Разом з тим, як підтверджено показаннями свідка психолога ВСВПР ОСОБА_2 , чіткої та конструктивної відповіді про характер проведеної психологічної роботи, за наслідками якої він дійшов висновку про негативні особливості особистості засудженого, що стали підставою для подання рапорту про уникнення утримання позивача з іншими засудженими в одній камері ним суду так і не надано.

Суд також критично оцінює об`єктивну можливість проведення повної та комплексної психологічної роботи з позивачем протягом одного дня, за наслідками якої можна рекомендувати уникати утримання даного засудженого з іншими засудженими в одній камері.

Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваної постанови про одиночне утримання позивача, суду необхідно звернути увагу на таке.

Згідно постанови начальника ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» полковника внутрішньої служби Луцука Ю.Ю. про одиночне утримання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , 1987 року народження, єдиною підставою для її прийняття був медичний висновок медичної частини ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)».

Як слідує із медичного висновку прийнятого також 15.05.2018 начальник медичної частини ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)», на підставі опитування, вивчення медичної документації та об`єктивного обстеження особи, дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_1 , 1987 року народження, сектору для осіб засуджених до довічного позбавлення волі, за станом здоров`я, може та потребує утримання у одиночній камері.

Разом з тим, жодних документально підтверджених обґрунтувань стану здоров`я позивача, що потребує його утримання у одиночній камері суду також не надано.

Більше того, в долученій до матеріалів справи довідці про стан здоров`я засудженого від 15.05.2018 зазначено, що стан здоров`я ОСОБА_1 , 1987 року народження цілком задовільний (а.с.26).

Таким чином, зазначений медичний висновок розцінюється судом, як прийнятий необґрунтовано, без наведення у ньому обставин, що зумовлюють необхідність та потребу утримання позивача у одиночній камері.

Відповідач у відзиві на позов зазначав, що позивач 27.08.2009 року був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України. Згідно ч. 2 ст. 345 КК України - фабула даної статті звучить «умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків». Тому, на переконання членів комісії з профілактичного обліку засудженого поставлено на профілактичний облік, як особи схильної до нападу.

Так, дійсно, як підтверджено матеріалами справи, а саме наказом ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» від 21.11.2014 №303 «Про створення комісії з профілактичного обліку засуджених, схильних до вчинення правопорушень», в Городищенській виправній колонії (№96) створено спеціальну комісію з профілактичного обліку засуджених, схильних до вчинення правопорушення(а.с.99). Поміж тим, згідно із п.1 протоколу №16 від 31.12.2014 позивача постановлено на профілактичний облік як особу схильну до нападу.

Водночас, суд наголошує, що в основу для прийняття постанови про одиночне утримання позивача покладено лише медичний висновок, який не обгрунтований жодними доказами. Більше того, жодних інших визначених законодавством мотивів про можливість одиночного утримання засудженого, у рішенні відповідача - не зазначено.

Тобто суд відхиляє, як безпідставне твердження відповідача, що перебування позивача на профілактичному обліку, як особи схильної до нападу було підставою для прийняття спірної постанови.

Враховуючи необгрунтованість та безпідставність медичного висновку про необхідність утримання ОСОБА_1 в одиночній камері та прийняття 29.05.2019 начальником ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» полковником внутрішньої служби Луцуком Ю.Ю. рішення про непотребу подальшого одиночного утримання позивача, то суд дійшов висновку про не відповіднсть постанови начальника Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" від 15.05.2018 про одиночне утримання ОСОБА_1 засудженого до довічного позбавлення волі вимогам частини 1 статті 151 КВК України та визнання її протиправною.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)», як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , с. Городище АДРЕСА_1 Рівненського району АДРЕСА_1 Рівненської області, Державна установа "Городищенська виправна колонія (№96)", 35341) до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" (, с. Городище, Рівненського району, Рівненської області, 35341) про визнання протиправною постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною постанову начальника Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" від 15.05.2018 про одиночне утримання ОСОБА_1 засудженого до довічного позбавлення волі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 20 червня 2019 року.

Суддя Зозуля Д.П.