Справа № 826/11518/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року

у справі №826/11518/18 (розглянутої в порядку спрощеного провадження)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві

третя особа: Департамент поліції охорони Національної поліції України

про визнання протиправними дії та рішень, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві Національної поліції України (далі також - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Департамент поліції охорони Національної поліції України (далі також - третя особа), в якому просив:

- визнати протиправним дії та рішення Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві Національної поліції України в частині невиплати ОСОБА_1 одноразового грошового забезпечення при звільненні;

- зобов`язати Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві Національної поліції України нарахувати та здійснити виплату грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що маючи стаж служби в поліції 21 рік 11 місяців та 07 днів, наказом від 17.05.2018 року його звільнено через хворобу, яку отримав під час проходження служби. Під час звільнення та розрахунку відповідачем відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні. Відтак, такі дії відповідача позивач вважає протиправними.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Третя особа у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 займав посаду інспектора роти № 2 Управління поліції охорони з фізичної безпеки м. Києва Національної поліції України.

Під час проходження служби ним отримано поранення, внаслідок якого втратив 65 відсотків професійної працездатності (а.с. 14-15).

Наказом Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві Національної поліції України від 17.05.2018 року № 80 о/с ОСОБА_1 звільнено у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) (а.с. 13).

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серії АВ №0977927, позивачу присвоєно другу групу інвалідності (а.с. 46).

Під час звільненні та розрахунку відповідачем відмовлено в виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні.

22.05.2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою в якій просив здійснити виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 150 000 грн.

В подальшому, позивачем отримано лист Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві від 11.06.2018 року № 796/43/46/02-2018 «Про результати розгляду заяви», в якому, з посиланням, на частину першу статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги з підстав недосягнення позивачем пенсійного віку на час звільнення.

Позивач, вважаючи такі дії та рішення відповідача, в частині не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, протиправними та такими, що не відповідають нормам чинного закону, звернувся із вказаним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 відповідно до Наказу № 80 о/с відбулося 17.05.2018 року, а інвалідність позивачу встановлено лише 23.10.2018 року. Отже, на день звільнення, позивачем не досягнуто пенсійного віку та не набуто статусу інваліда, відтак, відповідачем не здійснено нарахування одноразового грошового забезпечення позивачу відповідно до норм чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України "Про Національну поліцію" (в редакції чинній на час спірних правовідносин) (далі Закон №580-VІІІ) і Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 (з відповідними змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 163/28293 (далі також - Порядок №4).

Пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті

Підпунктом "б" пункту 4 частини першої статті 99 Закону №580-VІІІ встановлено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно закону та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 100 Закону України "Про Національну поліцію" ).

Відповідно до частини шостої статті 100 Закону особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Статтею 101 Закону України "Про Національну поліцію" встановлені підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, яким визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) відповідно до пп.2, п. 1 Розділу 2 днем виникнення права на отримання ОГД є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу, у зв`язку з отриманим пораненням під час проходження служби, видано свідоцтво про хворобу від 11.05.2018 року № 706/у, про що вказано у Наказі від 17.05.2018 року № 80 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

В подальшому, позивач звернувся до відповідача та третьої особи із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Проте, позивачем отримано лист Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві від 11.06.2018 року № 796/43/46/02-2018 «Про результати розгляду заяви», в якому, з посиланням, на частину першу статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги щодо недосягнення позивачем пенсійного віку на час звільнення.

Також, судом першої інстанції встановлено, що 23.10.2018 року позивачу у зв`язку з отриманою травмою присвоєно другу групу інвалідності та останнім втрачено 65 відсотків професійної працездатності. Причиною втрати професійної працездатності стало захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції, що підтверджується наявними в матеріалах справи Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ № 0977927, Випискою з акта медико-соціальною експертною комісією серія АВ № 0977927, Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія АГ № 0014689 та Довідкою про результат визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія АГ № 0014689.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Довідки виданої начальником ВФЗБО - головним бухгалтером УПО ФБ в м. Києві при звільненні позивачу нараховано грошове забезпечення у розмірі 3600,59 грн.

Також, листом Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві Національної поліції України від 11.06.2018 року №796/43/46/02-2018 позивачу повідомлено, що обов`язковою умовою для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є наявність права на пенсію.

Водночас, позивача повідомлено, що відповідно до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» він має право звернутись до Управління про виплату ОГД в разі втрати працездатності поліцейського в порядку встановленому наказом МВС від 11.01.2016 року № 4 «Про затвердження Порядку умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивач 23.10.2018 року звернувся до Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві Національної поліції України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка була встановлена внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції.

Внаслідок чого Департаментом 29.11.2018 року затверджено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності та направлено до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України розрахунок потреби в коштах для виплати вказаної допомоги про що було повідомлено позивача листом від 14.12.2018 року № Ч-20/43/01-2018, в сумі 150 000 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що частина п`ята статті 100 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивач вже скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, та перебуває у черзі на отримання вказаної допомоги у відповідності до пункту 7 розділу ІV Порядку № 4, а виплата одноразової грошової допомоги позивачу буде здійснена в порядку черговості після надходження від Національної поліції України бюджетних асигнувань на зазначені потреби до Управління поліції охорони фізичної безпеки в м. Києві, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Крім того, враховуючи, що на день звільнення, позивачем не досягнуто пенсійного віку та не набуто статусу інваліда, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідачем не здійснено нарахування одноразового грошового забезпечення позивачу під час звільнення та розрахунку відповідно до норм чинного законодавства. Таким чином, дії відповідача є правомірними.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позивач в позовній заяві помилково посилається на норми закону, який, на час виникнення спірних правовідносин, а саме звільнення позивача та отримання ним листа-відмови, втратив чинність.

Виходячи з аналізу наведених норм у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов обґрунтованих висновків, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на обґрунтування своїх вимог та доказів, які б спростовували доводи відповідачів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Колегія суддів інші доводи апеляційної скарги не бере до уваги, з огляду на те, що судом першої інстанції вже була надана оцінна вказаним доводам, які не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому не дивлячись, що апелянт посилається на винесення рішення суду першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, однак апеляційна скарга, не містить зазначення порушення яких саме норм КАС України допущено порушення судом першої інстанції, а колегією суддів в свою чергу не встановлено обставин, передбачених статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду першої інстанції може бути скасовано.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 18 червня 2019 року.