Справа № 807/760/16
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2019 року

Київ

справа №807/760/16

адміністративне провадження №К/9901/22926/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н.В.,

суддів: Кашпур О.В., Радишевської О.Р.

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №807/760/16

за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про скасування рішення

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року, прийняту суддею Луцович М.М.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Кухтея Р.В., суддів Носа С.П., Яворського І.О.

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. У червні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі - відповідач), в якому просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 51238278 від 06.06.2016 року.

2. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що постанову про закінчення виконавчого провадження прийнято державним виконавцем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) через те, що рішення суду згідно з виконавчим документом не є фактично виконаним, оскільки в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем лише проголошено резолютивну частину виконавчого листа за відсутності будь-яких розпорядчих документів посадових осіб відповідача щодо виконання рішення суду. Крім того, позивач вважає, що акт державного виконавця від 06.06.2016 року складений з порушенням вимог чинного законодавства через відсутність підпису позивача та пойнятих, що є обов`язковим при проведенні виконавчих дій.

3. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. 26.05.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 807/1544/15, виданого Закарпатським окружним адміністративним судом 20.05.2016 року, згідно з яким зупинено дію виданої Головним управлінням Державної фіскальної служби України в Закарпатській області «Довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 . вих. № 42/05-0 від 17.03.2015» та заборонено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснювати перерахунок розміру пенсійного забезпечення ОСОБА_1 до ухвалення рішення в адміністративній справі. Постановою про відкриття виконавчого провадження зобов`язано боржника виконати рішення суду за виконавчим листом у строк до 02.06.2016 року. Вказана постанова була надіслана боржнику для виконання рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

5. З метою проведення виконавчих дій 01.06.2016 року в приміщенні Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в кабінеті заступника начальника управління-начальника відділу з питань призначення пенсій управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян, у присутності начальника юридичного відділу - Фабіан Н.А. та заступника начальника управління-начальника відділу з питань призначення пенсій управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян - Білошицької Л.М. державним виконавцем проголошено резолютивну частину виконавчого листа №807/1544/15 від 20.05.2016 року, виданого Закарпатським окружним адміністративним судом, про що складено відповідний акт від 01.06.2016 року.

6. 06.06.2016 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 51238 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

ІІІ. Рішення судів у цій справі та мотиви їх ухвалення

7. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

8. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи та поясненнями позивача не підтверджено порушення відповідачем вимог Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) під час проведення виконавчих дій та прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження. Суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення відповідача відповідає вимогам частин першої та четвертої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) щодо виконання рішення суду про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій шляхом оголошення резолютивної частини виконавчого листа.

9. Зазначена позиція була підтримана і Львівським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

ІV Касаційне оскарження

10. Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу. У касаційній скарзі він посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме вимог статей 49, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

11. Позивач обґрунтовує помилковість висновку судів першої та апеляційної інстанцій щодо доведення належними доказами правомірності прийнятої відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження за результатами оголошення резолютивної частини виконавчого листа та фактичного виконання рішення суду.

12. На думку позивача, відповідачем здійснено неналежне виконання своїх обов`язків під час проведення виконавчих дій та протиправно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

13. Крім того, позивач посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій, що акт державного виконавця від 06.06.2016 року складений з порушенням вимог чинного законодавства через відсутність на ньому підпису позивача та понятих, що є обов`язковим при проведенні виконавчих дій.

14. Представник відповідача надав заперечення на касаційну скаргу, в якій посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів без змін. В своїх запереченнях представник відповідача вказує, що державним виконавцем вжито всіх заходів для примусового виконання виконавчого документа, а позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо порушення відповідачем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

15. 15 листопада 2017 року ухвалою судді Вищого адміністративного суду України Штульман І.В. відкрито касаційне провадження у адміністративній справі № К/800/24903/17 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у справі 807/760/16.

16. Розпорядженням Заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року № 527/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

17. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 травня 2019 року визначено склад суду: Шевцова Н. В. (суддя-доповідач), судді: Кашпур О.В., Радишевська О. Р.

18. 18 червня 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В. прийнято до провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у справі 807/760/16.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

19. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

20. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

21. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

23. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (чинного на момент виникнення спірних відносин, далі - Закон №606-ХІV) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

25. Згідно з частиною першою статті 2 вказаного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

26. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 19 Закону №606-ХІV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

27. Відповідно до частини першої статті 12 Закону №606-ХІV, якою передбачено права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження, сторони виконавчого провадження мають право, зокрема брати участь у провадженні виконавчих дій.

28. Частиною першою та другою статті 15 вказаного Закону передбачено, що виконавчі дії можуть провадитися за присутності понятих, обов`язкова присутність яких необхідна під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернене йому в натурі; до житлових будинків і квартир для забезпечення примусового виселення з них та вселення в них; до будинків, квартир та інших приміщень, в яких перебуває дитина, яка має бути передана іншим особам відповідно до рішення суду; під час проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна.

29. За змістом пункту 8 частини першої статті 49 вказаного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

30. Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

30.1 Згідно з частиною четвертою цієї статті, державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

VІ ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

31. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач здійснив виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду 20.05.2016 року щодо вчинення певних дій у спосіб, визначений частиною четвертою статті 75 Закону №606-ХІV шляхом доведення до відома боржника резолютивної частини рішення суду, про що склав відповідний акт.

32. Аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що у державного виконавця відсутній альтернативний варіант фактичного виконання рішення суду, згідно якого боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у даному випадку державний виконавець здійснив необхідні заходи для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом №606-ХІV.

33. Суд відхиляє доводи касаційної скарги про незастосування судами першої та апеляційної інстанції до спірних правовідносин приписів Закону №606-ХІV щодо обов`язковості на акті державного виконавця від 06.06.2016 року підпису позивача та понятих, оскільки приписи статей 12, 15 Закону України №606-ХІV не вимагають від державного виконавця обов`язкового залучення понятих та стягувача під час проведення виконавчих дій при виконання рішення суду, згідно якого боржник зобов`язаний особисто вчинити певні.

34. Верховний суд зазначає, що фактичне виконання в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом, є підставою для закінчення виконавчого провадження, а тому відповідачем правомірно прийнято оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження.

35. Отже, Верховний Суд з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про дотримання відповідачем порядку вчинення виконавчих дій щодо виконання рішення суду про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій шляхом оголошення резолютивної частини виконавчого листа та правомірності прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.

36. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

37. Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів не спростовують.

38. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

39. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова

Судді О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська