Справа № 400/1313/19
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 р. № 400/1313/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) до Міністерства оборони України (надалі відповідач, МО України) про зобов`язання Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 інформацію про видання та дату публікації в ньому резолютивних частин судових рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 826/4921/16 та Шостого апеляційного адміністративного суду по справі № 826/4922/16.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 18.02.2019 року він звернувся до Міністерства оборони України з запитом про надання інформації, а саме просив надати інформацію, в якому виданні та коли опубліковано резолютивні частини судових рішень у справах №826/4921/16 та №826/4922/16, якими скасовано накази Міністерства оборони України. Листом від 22 лютого 2019 року на вказаний запит відповідачем надано відповідь, яка взагалі не містить інформації по суті направленого позивачем запиту. Позивач не погоджується з вказаною бездіяльністю відповідача, яка порушує його право на доступ до публічної інформації, що і стало підставою для звернення позивача з вказаним позовом до суду.

Ухвалою від 06.05.2019 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/1313/19 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву вказав, що 18 лютого 2019 року до нього звернувся ОСОБА_1 із запитом на отримання публічної інформації, а саме: надати інформацію, в якому виданні та коли опубліковано резолютивні частини судових рішень у справах №826/4921/16 та №826/4922/16, якими скасовано накази Міністерства оборони України. На вказаний запит 22.02.2019 року відповідач надав відповідь, зі змісту якої очевидним є той факт, що Міністерство оборони України не замовляло послуг з публікації резолютивних частин судових рішень, а тому МО України, не може надати позивачу інформацію про видання та дату публікації, оскільки її не існує. Тобто, в розумінні статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», такої публічної інформації, як інформації про видання та дату публікації в ньому резолютивних частин судових рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №826/4921/16 та Шостого апеляційного адміністративного суду по справі № 826/4922/16 не може бути надано, оскільки вона не відображена та не задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, не була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством та не знаходиться у володінні відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.06.2019 року надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України), суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

18.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України з запитом про надання інформації, а саме просив надати інформацію, в якому виданні та коли опубліковано резолютивні частини судових рішень у справах №826/4921/16 та №826/4922/16, якими скасовано накази Міністерства оборони України.

Листом від 22 лютого 2019 року на вказаний запит відповідачем надано відповідь. У вказаній відповіді Міністерство оборони України зазначило, що з резолютивних частин вказаних рішень вбачається, що судами визнано протиправним та скасовано пункт 6 наказу Міністерства оборони України від 10.02.2016 року № 67 із зазначенням його помилкової назви: Про затвердження Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду. Станом на день ухвалення рішення, заголовок наказу змінений згідно з наказом Міністерства оборони України № 268 від 12.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 липня 2018 р. за № 769/32221 на Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2019 року відмовлено у задоволенні заяви про виправлення описки в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 826/4922/16. На зазначену ухвалу подано касаційну скаргу (зареєстрована 19.02.2019 № К/9901/4813/19). Міністерством оборони 21.02.2019 до Канцелярії Верховного суду подано заяву про зупинення виконання зазначених судових рішень.

Вважаючи відповідь Міністерства оборони України неповною, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Преамбулою Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII (далі - Закону №2657-XII) визначено, що цей закон регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.

Статтею 5 Закону №2657-XII передбачено, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Під інформацією Закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Порядок здійснення та забезпечення прав кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України від 13.01.2011 року №2939-VІ "Про доступ до публічної інформації" (надалі - Закон №2939).

Згідно зі ст.1 Закону №2939 визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про інформацію інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ст. 5 вказаного Закону, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України Про доступ до публічної інформації.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про доступ до публічної інформації публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації відповідно до ст.12 вказаного Закону є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ст.13 цього Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

У відзиві відповідач зазначає, що запитувана позивачем інформація не була надана з огляду на те, що вона не відображена та не задокументована будь-якими засобами, а тому така інформація не є публічною.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, з огляду на наступне.

Так дійсно, відповідно до п.1, абз.2 п.3.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (п.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Судом встановлено, що спір виник у зв`язку зі зверненням позивача до Міністрерства оборони України із запитом про надання публічної інформації, в якому просив повідомити в якому виданні та коли опубліковано резолютивні частини судових рішень у справах №826/4921/16 та №826/4922/16, якими скасовано накази Міністерства оборони України, та ненадання відповіді на його запит на інформацію.

Дослідивши інформаційний запит позивача, беручи до уваги характер запитуваної інформації, її походження та зміст, суд зазначає, що позивач звернувся до відповідача із проханням надати йому саме публічну інформацію.

Відповідно до ст. 265 КАС України резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Таким чином, відповідач зобовязаний володіти запитуваною інформацією, оскільки на відповідача повладено обовязок опублікувати резолютивні частини судових рішень у справах №826/4921/16 та №826/4922/16, якими скасовано накази Міністерства оборони України, і відповідач зобовязаний володіти інформацією щодо того в якому виданні та коли опубліковано резолютивні частини судових рішень у справах №826/4921/16 та №826/4922/16, якими скасовано накази Міністерства оборони України, тому у відповідача не було підстав, передбачених статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» для відмови у наданні запитуваної інформації.

Замість цього, відповідач листом від 22 лютого 2019 року на вказаний запит надав відповідь, яка взагалі не містила запитуваної інформації.

В свою чергу, суд зазначає, що одержавши запит на інформацію, який подано згідно з Законом України «Про доступ до публічної інформації», проте який, на думку відповідача, є за змістом зверненням громадянина відповідно до Закону України «Про звернення громадян», розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (п.2 ч.5 ст.19, п.4 ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України «Про звернення громадян». При цьому запитувача повинно бути повідомлено у п`ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Проте, в матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надані будь-які докази на підтвердження того, що відповідач повідомив у п`ятиденний строк позивача про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян" та розглянув це звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян".

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач був зобов`язаний надати відповідь по суті запиту позивача, або повідомити про відмову у наданні відповіді протягом п`яти днів, що як встановлено матеріалами справи відповідачем зроблено не було.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пп.2-4 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про: - визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; - визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; - визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи те, що в досліджуваних правовідносинах встановлено, що відповідач на звернення позивача позивача не надав запитувану інформацію, та приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивача, що ґрунтується на чинному законодавстві України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача на підставі ч.2 ст.9 КАС України та встановити позивачу належний спосіб захисту порушених прав та інтересів шляхом: визнання протиправною бездіяльності Міністерство оборони України щодо ненадання запитуваної інформації за запитом позивача від 20.04.2019 року та зобов`язання Міністерство оборони України надати ОСОБА_1 інформацію про видання та дату публікації в ньому резолютивних частин судових рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 826/4921/16 та Шостого апеляційного адміністративного суду по справі № 826/4922/16 .

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, за приписами частини другої статті 77 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх дій, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 77, 78, 159, 162, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо ненадання запитуваної інформації за запитом ОСОБА_2 Олега Ігоровича від 20.04.2019 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України надати ОСОБА_1 інформацію про видання та дату публікації в ньому резолютивних частин судових рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 826/4921/16 та Шостого апеляційного адміністративного суду по справі № 826/4922/16.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 20.06.2019 року.

Суддя Г.В. Лебедєва