Справа № 219/6192/19
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/6192/19
Провадження № 2-а/219/104/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.,

за участю секретаря Брагіної М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції Головка Артема Ігоровича

про визнання дій неправомірними, скасування протиправного рішення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

06.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративною позовною заявою до поліцейського СРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції Головка Артема Ігоровича, у якій просить визнати дії поліцейського неправомірними, скасувати протиправне рішення постанову серії ДПО 18 № 030691 від 04.06.2019 року про накладення адміністративного стягнення в сумі 340 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, стягнути моральну шкоду в сумі 2500 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.06.2019 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1ст. 121 КУпАП України, на тій підставі, що на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, що є порушенням п. п. " ґ)" п. 31.4.3 Правил дорожнього руху. Позивач вказує, що саме безпринципність допущених відповідачем порушень призвела до моральних страждань, які вносять на даний час непередбачувані зміни в організацію його життя, та порушують його законні права та інтереси, а тому оцінює моральну шкоду в сумі 2500 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з зазначених в позові підстав, та просив суд їх задовольнити, наполягаючи на тому, що відповідач позбавив позивача скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП України та проігнорував порядок, встановлений ст. ст. 278, 279 КУпАП України.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзив на адміністративний позов не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 030691 від 04 червня 2019 року на позивача накладено штраф у розмірі 340 грн. за порушення ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається зі змісту постанови, 04.06.2019 року близько о 14 год. 24 хв. позивач керував транспортним засобом марки ЗАЗ DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1 на 77-му кілометрі ділянки автошляху Лиман-Бахмут-Горлівка, оскільки на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, що є порушенням п. "ґ)" п. 31.4.3 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пп. 2.3 "б" ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.

Пунктом п. 31.4.3 "ґ)" ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

За змістом частини 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, темна пора доби - це частина доби від заходу до сходу сонця, а акт складався о 14 год. 24 хв.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Абзацом 4 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За таких обставин, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких є фото чи відеозапис.

Відповідно до КУпАП, Закону України "Про Національну поліцію", з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 затверджено "Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі" (далі - Інструкція).

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. (далі Інструкція № 1395)

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною шостою статті 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

При цьому, виявлене правопорушення має бути зафіксовано у будь-який спосіб передбачений статтею 251 КУпАУ, зокрема фото або відеозаписом. Відсутність фото чи відеозапису або будь-якого іншого доказу не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Всупереч ст. 245 КУпАП відповідач не вжив заходів для повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин, що мають значення поданій справі. В постанові зазначено, що на транспортному засобі на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування, що зменшує їх прозорість чи світло пропускання. Позивач стверджував, що тонування, яке нанесено на розсіювачах світлових приладів, не зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Позивач вказує на недотримання інспектором процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, стверджуючи, що фактично самого розгляду справи з дотриманням вимог ст.ст. 245-249, 251-252, 268, 271 КУпАП не було, що інспектор обмежився механічним винесенням постанови без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказів, що позивачем було допущено порушення п.31.4.3 ґ) Правил дорожнього руху відповідачем не надано, яким саме чином відповідач встановив, що нанесене тонування зменшує прозорість чи світлопропускання розсіювачів світлових приладів відповідач не вказав, тим більш, що постанова складалась у світлу пору дня.

Також відповідачем не надані докази дотримання вимог процесуальних норм щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, роз`яснення позивачу його прав, передбачених ст.268 КУпАП, дослідження доказів для всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Щодо стверджень позивача про те, що відповідач не надав йому можливості скористатися допомогою адвоката суд враховує висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 17.05.2018 року по справі № 753/4366/17, згідно з якими, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - поліцейським) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчиненого порушення та вини особи в його вчиненні.

Отже, в ході судового розгляду справи відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн., та правомірності прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, а також доказів на спростування тверджень позивача щодо недотримання поліцейським Головком А.І. процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та під час накладення на позивача адміністративного стягнення. У зв`язку з чим приходжу до висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Щодо стягнення моральної шкоди в сумі 2500 грн. позивач пояснив, що до цієї суми він відніс витрати на правову допомогу 500 грн., сплачений судовий збір в сумі 768 грн., та 1000 грн. на відшкодування витрат, які ним понесені у той час коли він відволікався на участь у судовому засіданні, на затримку автотранспорту при складання постанови про адміністративне правопорушення. В судовому засіданні позивач відмовився від частини позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 1500 грн., при цьому просить стягнути моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Згідно ч.1, 2, 3 ст. 189 КАС України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог.

Відповідно до ст. 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними дій поліцейського СРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області старшого сержанта Головка Артема Ігоровича щодо винесення постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО 18 № 030691 від 04.06.2019 року за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП суд зазначає наступне.

Згідно вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Визнання незаконними дій поліцейського щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення не є ефективним засобом захисту прав позивача. Такі вимоги не можуть бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі в судовому порядку. Аналогічні висновки щодо неможливості розгляду в судах позовних вимог, які не є ефективним засобом захисту прав, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 820/3713/17 (номер в Єдиному Державному реєстрі судових рішень - 80555767).

Належним способом захисту прав позивача слід визнати скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення серії серії ДПО 18 № 030691 від 04.06.2019 року. Відтак, в частині визнання дій поліцейського незаконними провадження слід закрити.

Щодо стягнення моральної шкоди в сумі 2500 грн. суд враховує наступне.

Частиною 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» установлено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду визначена, зокрема, ст. 1174 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1174 ЦК України унормовано, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Від імені органів Національної поліції України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Позивач як на підставу стягнення моральної шкоди посилається на ст. 23 Цивільного кодексу України.

Положеннями ст. 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року та від 27.02.2009 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд не приймає заяву про відмову від позову в частини позовних вимог в сумі 1500 грн. щодо стягнення моральної шкоди, оскільки вона не подавалась позивачем в письмовому виді та не направлялась відповідачу.

Позивачем не доведено факту завдання моральних страждань, наявність втрат майнового та немайнового характеру, що вносять непередбачувані зміни в організацію життя позивача у зв`язку з прийнятим рішенням відповідача, та не визначено, якими доказами це підтверджується. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в сумі 2500 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

Згідно ч. 5 ст. 139 КАС України, оскільки обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачем 06.06.2019 року згідно квитанції 0.0..1 сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн. , вказану суму слід повернути позивачу.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», Правилами дорожнього руху України, ст.ст.7, ч. 1 ст.121, 245-247, 251, 258, 283, 287, 289 КУпАП, ст.ст.2, 8, 9, 72-77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції Головка Артема Ігоровича про визнання дій незаконними, скасування протиправного рішення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Постанову поліцейського СРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції Головка Артема Ігоровича, серії ДПО 18 № 030691 від 04.06.2019 року про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення в сумі 340,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В задоволенні вимог про визнання незаконними дій поліцейського СРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області старшого сержанта Головка Артема Ігоровича щодо винесення постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО 18 № 030691 від 04.06.2019 року за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП відмовити.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 2500 грн. відмовити.

Місце реєстрації позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Місцезнаходження відповідача поліцейського СРПП Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старшого сержанта поліції Головка Артема Ігоровича: Донецька область, м. Бахмут, вул. Садова, буд. 149.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір в сумі 768,40 грн., сплачений 06.06.2019 року згідно квитанції 0.0..1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення проголошено 18.06.2019 року.

Суддя Л.В.Шевченко