Справа № 200/5136/19-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 р. Справа№200/5136/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 30 січня 2017 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, зобов`язання призначити та виплатити допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 відповідно до ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» у розмірі 41 280,00 грн.;

- визнання протиправними дії щодо відмови у призначенні та виплаті допомоги одинокій матері на дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ;

- визнання протиправним та скасування рішення від 27 червня 2018 року про відмову в призначенні допомоги на дітей одинокім матерям, зобов`язання здійснити нарахування та виплату допомоги одинокій матері на дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , з урахуванням заборгованості, що виникла з 18 квітня 2018 року;

- визнання протиправними дії щодо відмови у призначенні та виплаті допомоги малозабезпеченим сім`ям; визнання протиправним та скасування рішення від 27 червня 2018 року про відмову у призначенні допомоги малозабезпеченим сім`ям, зобов`язання здійснити нарахування та виплату допомоги малозабезпеченим сім`ям з урахуванням заборгованості, що виникла з 18 квітня 2018 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, сина ОСОБА_2 , однак відповідач листом від 19 березня 2019 року повідомив про відмову у призначенні такої допомоги у зв`язку з пропуском дванадцятимісячного строку звернення за призначенням допомоги. Крім того, вказаним листом позивачу було також відмовлено у призначенні допомоги одинокій матері та допомоги малозабезпеченим сім`ям, оскільки місце проживання, яке вказане в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не підтверджено.

Позивач вважає такі дії та рішення відповідача протиправними, тому звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

03 травня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позову заяву ОСОБА_1 в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, по-перше, що чинними нормативно-правовими актами, які регулюють питання призначення та виплати державної допомоги сім`ями з дітьми, передбачено, що допомога при народженні дитини призначається не пізніше через 12 календарних місяців після народження дитини, а враховуючи те, що позивач звернувся із такою заявою 28 вересня 2016 року, при тому що її син ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач пропустив встановлений законом строк на призначення такої допомоги.

По-друге, представник відповідача зазначив, що 03 липня 2017 року позивач звернувся до управління з питання призначення допомоги на дітей одинокім матерям та державної допомоги малозабезпеченим сім`ям, які відповідно було призначено з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року, тобто на строк шість місяців, який передбачений законом. 18 квітня 2018 року позивач звернувся до управління з питання продовження на наступний шестимісячний термін виплати вищевказаних видів допомоги, однак, згідно відповіді ЦСССДМ Лівобережного районі маріупольської міської ради, підтвердити факт проживання дітей з матір`ю не виявилось можливим. На виконання вимог законодавства соціальним інспектором департаменту за місцем мешкання позивача було залишено повідомлення про необхідність звернення до департаменту з метою проходження фізичної ідентифікації, однак позивач не звернувся до департаменту, що призвело до відмови в призначенні допомоги на дітей одинокім матерям на підставі рішення Комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Комісія) від 08 червня 2018 року № 25. Окрім того, враховуючи вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 на підставі рішення Комісії № 25 від 08 червня 2018 року позивачу було також відмовлено у призначенні допомоги малозабезпеченим сім`ям. Враховуючи те, що в період з 18 квітня 2018 року позивач більше не звертався до управління з необхідним пакетом документів про призначення допомоги на дітей одиноким матерям та допомоги малозабезпеченим сім`ям, у відповідача відступні підстави для призначення позивачу відповідних видів допомоги.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 17 листопада 2006 року), є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки від 21 грудня 2016 року № .

Відповідно до свідоцтв про народження № НОМЕР_4, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_5 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщено особи № від 21 грудня 2016 року, № від 21 грудня 2016 року, № від 21 грудня 2016 року та № від 21 грудня 2016 року позивач та її діти мешкають за адресою: АДРЕСА_1 .

21 грудня 2016 року позивач звернувся до Лівобережного управління праці та соціального захисту населення Лівобережного районі Маріупольської міської ради із заявою про призначення, в тому числі допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 .

Рішенням управління соціального захисту населення Лівобережного району м. Маріуполя від 30 січня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні допомоги на дитини ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що звернення за призначенням такого виду допомоги надійшло на пізніше 12 календарних місяців.

Суд зазначає, що Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради є правонаступником управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради.

Разом з тим, згідно наданої особової справи ОСОБА_1 , рішеннями управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради від 27 липня 2017 року позивачу було призначено виплату допомоги сім`ям з дітьми у період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2018 року та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

18 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради із заявою про призначення допомогу на дітей одинокій матері та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.

Листом Лівобережного районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 02 травня 2018 року № 43.3/11781 на запит Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради повідомлено, що фахівці центру не можуть станом на 05 травня 2018 року підтвердити факт проживання ОСОБА_1 з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 .

Актом обстеження матеріально-побутових потреб сім`ї від 01 червня 2018 року засвідчено, що на момент перевірки фактичного місця проживання заявник вдома не знаходився та працівником залишено повідомлення.

Рішеннями від 27 червня 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні допомоги на дітей одинокім матерям та у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Отже, спірним питання у даній справі є правомірність рішень відповідача щодо відмови у призначенні допомоги на дітей одинокім матерям, у призначенні державної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги при народженні дитини.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" визначено, що громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно ст.ст. 10, 12 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини. Допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 вказаного Закону допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751(далі - Порядок № 1751).

Згідно з п. 12 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Як вбачається із спірного рішення, відповідач відмовив позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини через те, що з моменту звернення із заявою про призначення такої допомоги пройшло більше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Між тим, відмовляючи у призначенні виплати такої допомоги не враховано наступне.

14.04.2014 року набрав чинності Указ Президента України від 14.04.2014 року №405/2014, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та Перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення затверджені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р.

До першого з вказаних Переліків внесено, зокрема м. Макіївку Донецької обл., з якого позивач переміщена на контрольовану територію та взята на облік внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Отже, обмеження в часі щодо призначення виплати допомоги при народженні дитини, особам що переміщені на контрольовану територію та взяті на облік внутрішньо переміщених осіб, законодавством не передбачено.

Позивач переміщена на контрольовану територію з населеного пункту та у встановленому порядку взята на облік внутрішньо переміщених осіб, після чого звернулась із заявою про призначенні виплати такої допомоги.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач і її син є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення "Кечко проти України" від 08.11.2005, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Позивачем доведено її право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, позивачем заявлений позов в інтересах малолітньої дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Тобто, в даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Отже враховуючи вищенаведене, суд вважає рішення управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради від 30 січня 2017 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в частині зобов`язання призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 протиправним у розмірі 41 280 грн. такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині скасування рішення відповідача про відмову у призначенні допомоги одинокій матері, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одним з видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога на дітей одинокім матерям.

Згідно зі ст. 18-1 вказаного закону право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, яка (який) не одержує на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Вказана норма кореспондується із п. 33 Порядку - 1751.

Згідно із п. 36 Порядку -1751 допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно. Допомога виплачується протягом шести календарних місяців. Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; позбавлення волі отримувача допомоги за вироком суду; скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним; реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом; смерті дитини; смерті отримувача допомоги. Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) зупиняється у разі тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового працевлаштування дитини. У разі припинення дії обставин, передбачених абзацами четвертим - десятим і дванадцятим - чотирнадцятим цього пункту, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин. Виплата допомоги припиняється або зупиняється на підставі поданих обґрунтованих пропозицій органу опіки та піклування за поданням центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді або уповноваженої особи, визначеної виконавчим органом ради об`єднаної територіальної громади, до органу соціального захисту населення з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, право позивача на отримання допомоги на дітей одиноким матерям відповідачем не заперечується.

Така допомога підлягає виплаті щомісяця як мінімум по місяць досягнення дитиною 18-річного віку, і періодично виплачувалася позивачу на підставі її заяв, за виключенням заяви позивача від 18 квітня 2018 року.

Ні Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», ні Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 на виконання вказаного Закону, не містять такої підстави для відмови в призначенні допомоги на дітей одиноким матерям, як не підтвердження факту мешкання, як зазначено у спірному рішенні.

Посилання відповідача на ненадання позивачем разом із заявою довідки про реєстрацію проживання дитини з матір`ю або підтвердження, що надане центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (п. 35 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751), є неприйнятними, оскільки позивачем надані довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до яких позивач та її діти проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, вказані довідки підтверджують факт проживання дітей разом з матір`ю.

Допомога на дітей одиноким матерям за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. І даний адміністративний позов фактично заявлений в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Тобто, в спірних правовідносинах відмова в призначенні такої допомоги через зазначені відповідачем підстави, призводить до порушення інтересів дитини.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення від 27 червня 2018 року про відмову в призначенні допомоги на дітей одинокім матерям та зобов`язання здійснити нарахування та виплату допомоги одинокій матері на дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , з урахуванням заборгованості, що виникла з 18 квітня 2018 року підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині скасування рішення відповідача про відмову у призначенні державної допомоги малозабезпеченим сім`ям, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї. Малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Згідно із ст. 4 вказаного Закону заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються документи, що передбачені вказаною статтею Закону. Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів. Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження. Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250.

Пунктом 2 Порядку визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Пунктом 6 Порядку визначений перелік документів, що подається заявником та встановлено, що для призначення соціальної допомоги на наступний строк уповноважений представник сім`ї подає заяву і декларацію про доходи та майно.

Відповідно до п. 8 Порядку соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. У разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє уповноваженого представника сім`ї, які документи повинні бути подані додатково.

Орган соціального захисту населення видає уповноваженому представнику сім`ї повідомлення про прийняття заяви та документів із зазначенням дати прийняття.

Згідно з п. 9 Порядку рішення про призначення соціальної допомоги або про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів.

У разі прийняття рішення про відмову в наданні соціальної допомоги орган соціального захисту населення письмово повідомляє про це уповноваженого представника сім`ї із зазначенням підстав відмови та порядку оскарження рішення.

Статтею 7 вказаного Закону, визначено, що державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли: працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, за інвалідами II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги); з`ясовано, що малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування, а також хто-небудь із її складу протягом 12 місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї; у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму). За наявності обставин, передбачених у частині першій цієї статті, державна соціальна допомога може бути призначена місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад у разі, якщо: у складі сім`ї є особа з інвалідністю; у малозабезпеченій багатодітній сім`ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, але не довше ніж до досягнення ними 23 років); неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов`язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім`ї; рішення про призначення державної соціальної допомоги у таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги. Призначена державна соціальна допомога може бути зменшена до 50 відсотків її розміру у разі невикористання сім`єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування. Якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Аналогічні положення містяться в п. 10 та 12 Порядку.

Пунктом 25 Порядку також визначені випадки, коли виплата такої допомоги припиняється.

Як встановлено судом позивачу відмовлено в призначенні допомоги малозабезпеченим сім`ям у зв`язку з не підтвердженням факту мешкання, тобто з підстав, що не передбачені спеціальним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, чим порушені права позивача.

При цьому посилання відповідача на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, є неприйнятними, оскільки вказаний нормативно-правовий акт погіршує становище позивача, визначене відповідним Законом та прийнятим на його виконання нормативно-правовим актом, які є спеціальними в спірних правовідносинах.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає рішення відповідача щодо відмови у призначенні допомоги малозабезпеченим сім`ям протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу державної допомоги малозабезпеченим сім`ям з урахуванням заборгованості, що виникла з 18 квітня 2018 року таким, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті допомоги одинокій матері на дітей та щодо відмови у призначенні та виплаті допомоги малозабезпеченим сім`ям не є належним та ефективним, оскільки права позивача порушують саме прийняті відповідачем рішення, а не вчиненні дії щодо їх прийняття.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті допомоги одинокій матері на дітей та щодо відмови у призначенні та виплаті допомоги малозабезпеченим сім`ям не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року суд відстрочив позивачеві сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. до ухвалення судового рішення.

Нормами частини другої статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин судовий збір у розмірі 384,20 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України та у розмірі 384,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради від 30 січня 2017 року по відмову в призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 .

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради () призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 відповідно до ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» у розмірі 41 280,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради () від 27 червня 2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) допомоги на дітей одиноким матерям.

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради () призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) допомоги одинокій матері на дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , з урахуванням заборгованості, що виникла з 18 квітня 2018 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради () від 27 червня 2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) державної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради () призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) допомоги малозабезпеченим сім`ям з урахуванням заборгованості, що виникла з 18 квітня 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 384, 20 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради () на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 384, 20 грн.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 15 травня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Грищенко Є.І.