Справа № 522/6155/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/6155/18
Головуючий в 1 інстанції: Єршова Л.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення про примусове повернення,-

В С Т А Н О В И Л А:

10 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Головного управління ДМС України в Одеській області в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення №90 відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення Головного управління ДМС України в Одеській області про примусове повернення в країну походження особи без громадянства ( Палестина) ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Повернення до країни походження, а саме Палестини, загрожує його життю та здоров`ю.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що оскаржуване рішення прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства. Судами різних інстанцій неодноразово встановлено преюдиційні факти щодо відсутності обґрунтованих побоювань позивача стати жертвою переслідування в країні громадянського походження або наявності загрози життю ОСОБА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняте нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що висновки суду про відсутність доказів потенційної небезпеки для життя та здоров`я позивача у випадку повернення до країни громадянської належності є необґрунтованими. На доведення протилежного посилається на інформацію по країні походження. Крім того, при прийняті рішення про примусове повернення відповідачем не враховано обставину наявності у апелянта сім`ї на території України.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Палестини , араб, за віросповіданням мусульманин-суніт, в Україну потрапив легально в 1995 році на підставі національного паспорту та студентської візи з метою отримання вищої освіти. Останнього разу залишив Палестину 28.08.2000 р. на підставі національного паспорту та студентської візи. В м. Одесу прилетів 28.08.2000 р. та з цього часу Україну не залишав.

Проживав в громадянському шлюбі з громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою має двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 48).

23 травня 2014 року одружився з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з якою має спільну дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 99,102).

16 липня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням ДМС України від 15.12.2014 р. № 738-14 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до абз.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про біженців та осіб, яка потребують додаткового або тимчасового захисту», як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1 та п.13 ч.1 цього Закону, відсутні (а.с. 43)

Зазначене рішення ОСОБА_1 оскаржував в судовому порядку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2015 року по справі № 815/1016/15, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДМС України відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.07.2015 року позивачу відмовлено у відкритті касаційного провадження у зв`язку з необґрунтованістю касаційної скарги.

03.04.2018 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області виявлено особу без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

03.04.2018 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні, стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД -№002009 та постановою від 03.04.2018 року ПН МОД №002009 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу в розмірі 510 грн (а.с. 62-65).

03.04.2018 року позивачем вищезазначену суму коштів сплачено до ПАТ «Креді Агріколь Банк», що підтверджується квитанцією №22095230-1 (а.с. 66).

Провідним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області Барбусом В.М. прийняте рішення № 90 від 03.04.2018 року про примусове повернення в країну походження іноземця або особу без громадянства, яким вирішено примусово повернути в країну походження особу без громадянства ( Палестина ) ОСОБА_1 ( ОСОБА_1) , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 02.05.2018 року (а.с. 67-69).

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підпадає під дію статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців або осіб без громадянства», а отже приймаючи рішення про примусове повернення позивача в країну походження ГУ ДМС України в Одеській області діяло в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773 (далі Закон України № 3773).

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України №3773, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 1 ст. 26 Закону України № 3773 передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до статті 31 Закону України № 3773 іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у його діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Примусове повернення чи видворення іноземця може здійснюватися за відсутності обставин вичерпного переліку визначених ст. 31 Закону України № 3773.

У свою чергу, порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у розумінні Закону України №3773-VI є, зокрема, відповідність особи ознакам нелегального мігранта, наведеним у пункті 14 частини 1 статті 1 цього Закону, а саме іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням ДМС України № 737-14 від 19.12.2014 року, ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Правомірність та законність рішення ДМС України підтверджена судовими рішеннями у справі № 815/1016/15.

Суди погодились з доводами органу міграційної служби про те, що заявлена позивачем інформація про причини неможливості повернутися до Палестини носить загальний характер і не містить відомостей про події переслідувань та утисків на батьківщині за політичною, релігійною чи іншими ознаками, в зв`язку з чим вважали заяву позивача такою, що не є ґрунтовною, тобто в іноземця відсутні умови, які зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону № 3671.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що викладені позивачем обставини щодо небезпеки повернення його до Палестини є необґрунтованими, а матеріалами справи підтверджено факт порушення позивачем ст. 26 Закону № 3773, що є достатньою підставою для примусового повернення ОСОБА_1 до країни походження.

Судова колегія враховує, що позивачем визнано свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме порушення встановлених правил перебування в Україні, що підтверджується сплатою в добровільному порядку та в повному обсязі штрафу визначеного постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №002009 від 03.04.2018 року, яку позивачем не оскаржено.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не врахована інформація по країні походження, судова колегія не приймає до уваги, оскільки зазначене питання має досліджуватися при прийнятті рішення про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, в даному ж випадку рішення про примусове повернення прийнято через порушення позивачем вимог законодавства про законне перебування на території України.

Посилання апелянта на обставини наявності в нього сім`ї на території України, судова колегія вважає такими, що не спростовують висновків суду, оскільки не є підставами, що унеможливлюють його повернення до країни походження, та є належними для оформлення дозволу на міграцію.

Аналізуючи вищенаведене, судова колегія не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС в Одеські області про примусове повернення ОБГ (Палестина) ОСОБА_1 .

Вірними є висновки суду першої інстанції, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.271,272,288,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К В.Кравченко