Справа № 2340/4802/18
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4802/18 Суддя першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Коротких А.Ю.

Федотова І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, за участю третьої особи - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області, в якому просила скасувати рішення відповідача від 18 вересня 2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або не своєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску з підстав наявності недоїмки.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, подав апеляційну скаргу, у якій зазначаючи про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Відтак, вважає, що рішення від 18 вересня 2018 року № про застосування штрафних санкцій та пені є правомірним і обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначаючи про безпідставність та необґрунтованість вимог апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Позивач вказує, що відповідачем не зазначено в чому полягає неправильне дослідження судом першої інстанції обставин справи та (або) застосування норм права. Натомість, податковий орган обмежився тільки посиланням на нормативно-правові акти, які ним застосовувались під час прийняття оскаржуваного рішення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та поданого письмового відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована 17 березня 2008 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

У період з 07 жовтня 2015 року по 05 квітня 2018 року ОСОБА_2 від імені та за рахунок позивача (згідно договорів доручення) сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

ОСОБА_2 звернувся до Головного управління ДФС у Черкаській області із заявою від 26 квітня 2018 року, в якій повідомив, що у період з 07 жовтня 2015 року по 05 квітня 2018 року ним були сплачені кошти по ЄСВ 34,7 % в сумі 2759 грн 00 коп (з 3-го по 4-й квартали 2015 року), по ЄСВ 22 % в сумі 14703 грн 18 коп. (з 1 кварталу 2016 року по 1 квартал 2018 року) за його дружину ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) із зазначенням у реквізитах платника свого ідентифікаційного номеру, і в призначенні платежу ідентифікаційного номеру дружини за встановленим нормативними документами синтаксисом. Проте, кошти в сумі 14703 грн 18 коп. на рахунок ОСОБА_1 зараховані не були.

Листом відповідача від 18 липня 2018 року № 30267/23-00-13-0717 третю особу повідомлено, що кошти були перераховані 18 червня 2018 року в сумі 14703 грн 18 коп. по його попередній заяві № 4282/ЕКП від 22 травня 2018 року.

18 вересня 2018 року відповідачем прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно з яким на підставі п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вирішено застосувати до ОСОБА_1 штраф у розмірі 2449 грн 13 коп. за період з 10 лютого 2017 року до 18 червня 2018 року та нараховано пеню у розмірі 2965 грн 82 коп, а всього 5414 грн 95 коп.

За наслідками розгляду листа позивача від 03 жовтня 2018 року щодо виникнення заборгованості по єдиному соціальному внеску відповідачем надано позивачу інформацію по інтегрованій картці платника за 2017 - 2018 року.

Відповідно до інтегрованої картки платника ОСОБА_1 кошти в сумі 14703 грн 18 коп. зараховано до бюджету 18 червня 2018 року.

Позивачем подано скаргу від 02 жовтня 2018 року до ДФС України на рішення відповідача від 18 вересня 2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Згідно з рішенням Державної фіскальної служби від 05 листопада 2018 року № 17173/Б/99-99-11-02-02-25 про результати розгляду скарги, вирішено рішення Головного управління ДФС у Черкаській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 18 вересня 2018 року № залишити без змін, а скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 02 жовтня 2018 року №б/н - без задоволення.

Вважаючи рішення відповідача від 18 вересня 2018 року № протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав свої зобов`язання зі сплати єдиного внеску шляхом вчинення дій від імені позивача повіреним на підставі договорів доручення. При цьому зазначив, що внаслідок таких дій позивача ніяких негативних наслідків не наступило, а навпаки кошти своєчасно надійшли до податкового органу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464-VI), платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно з ч. 10 ст. 9 Закону № 2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається:

1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;

3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 10 Закону № 2464-VI встановлено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Правова позиція ОСОБА_1 у справі ґрунтується на тому, що застосування штрафних санкцій є необґрунтованим, оскільки за період з 01 липня 2015 року по 31 березня 2018 року нею своєчасно було сплачено до бюджету єдиний соціальний внесок, що підтверджується платіжними дорученнями. Зазначені зобов`язання по сплаті єдиного соціального внеску виконано позивачем шляхом вчинення дій від її імені повіреним ОСОБА_2 , що не заборонено вимогами чинного законодавства.

Надаючи оцінку даним доводам позивача та висновкам суду першої інстанції, колегія судді вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону № 2464-VI передача платниками єдиного внеску своїх обов`язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи між суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Довіритель) та суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 (Повірений) укладено договори доручення, за якими Повірений зобов`язується від імені і за рахунок Довірителя сплатити єдиний соціальний внесок не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним кварталом, зокрема, за 4 квартал 2015 року, 1 квартал 2016 року, 2 квартал 2016 року, 3 квартал 2016 року, 4 квартал 2016 року, 1 квартал 2017 року, 2 квартал 2017 року, 3 квартал 2017 року, 4 квартал 2017 року, 1 квартал 2018 року.

У період з 1 кварталу 2016 року по 1 квартал 2018 року на підставі договорів доручення Повіреним на виконання зобов`язань Довірителя було сплачено єдиний соціальний внесок в сумі 14703 грн 18 коп., що підтверджується платіжними дорученнями.

Відповідно до вказаних платіжних доручень фізична особа - підприємець ОСОБА_2 перераховував на користь отримувача Держаної податкової інспекції у м. Черкасах кошти з призначенням платежу «*;101, ; сплата єдиного соціального внеску 34,7% та період, за який сплачується ЄСВ».

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі зокрема договору.

Частиною 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до ст. 1003 Цивільного кодексу України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Отже, вчинення ОСОБА_2 дій на виконання договору доручення відповідає вимогам ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України, оскільки основним змістом договору доручення є зобов`язання повіреного вчинити певні юридичні дії від імені та за рахунок довірителя. Укладеними договорами доручення передбачені чіткі юридичні дії, які має вчинити повірений, а саме: сплачувати єдиний соціальний внесок.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в результаті реалізації зазначених вище договорів доручення не відбулось передачі третім особам обов`язку платника по сплаті єдиного внеску, що заборонено ч. 9 ст. 25 Закону № 2464-VI.

Крім того, зарахування податковим органом вказаних коштів в рахунок оплати єдиного внеску ОСОБА_1 18 червня 2018 року також підтверджує правомірність дій позивача.

Разом з тим, податковим органом не зазначено підстав у зв`язку з якими вказані кошти не були зараховані в день їх фактичної сплати та не підтверджено правомірності його дій щодо застосування штрафних санкцій та пені, оскільки спірним рішенням не підтверджено порушення позивачем строків сплати єдиного внеску.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов