Справа № 810/3807/17
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2018 року м.Київ № 810/3807/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду- Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання - Бровчук Ю.В.;

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ;

представників відповідача - Худолія Ю.В.; Панчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військових частин НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 про скасування наказу та стягнення сум,

в с т а н о в и в:
позивач звернувся до суду з вимогами про скасування пункту 4 наказу №93 "Про результати службового розслідування та притягнення до відповідальності винних осіб" від 13.05.2017 р. та стягнення з військових частин НОМЕР_1 2 181, 52 грн. та НОМЕР_2 4588,80 грн. та іншої суми, якщо така ще буде утримана у військовій частині НОМЕР_2 ; стягнення з військової частини НОМЕР_1 на його користь 20 000 грн. моральної шкоди.

У якості аргументів звернення позивач зазначив про відсутність факту заподіяння ним шкоди майну військової частини, а тому стверджує про безпідставність наказу про притягнення його до відповідальності та здійснених з його грошового забезпечення відрахувань.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Заявником вказано, що під час прийому-передачі озброєння та військової техніки, по факту відсутності майна до виробів 5К85МА (заводський №Р000)6), 5Е88 (заводський №А01002), 5Ф20 (заводський №8803) та невідповідності деяких номерів складових виробів фактичним номерам, вказаним у формулярах до виробів було проведено службове розслідування, за результатом якого винесено наказ №39 від з 01.03.2017 р., яким за неналежне виконання вимог ст.1.19, 1.20 наказу Міністра Оборони України від 24.12.2010 р. №690 йому зроблено зауваження, встановлена сума нестачі у розмірі 13 181,52 грн, - шкода, яка заподіяна державі та внесена інформація до книги "Грошових стягнень та нарахувань" про необхідність утримання із заявника на користь держави суму завданої шкоди.

Не погоджуючись з результатом службового розслідування позивач звернувся до начальника ЦУ військової служби правопорядку по м. Києву та Київській області з вимогою вжиття заходів реагування. За результатом перевірки дій командира в/ч НОМЕР_1 було встановлено порушення вимог пп."а", в, г, п.3, абз.2,4,5 п.19, абз.2 п.37 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою ВРУ від 23.06.1995 р. №243/95-ВР.

У зв`язку з викладеним відповідачем було проведено повторно розслідування, яким встановлено заподіяння шкоди державі на ту саму суму.

При вибутті з військової частини НОМЕР_1 з грошового забезпечення позивача утримано 2 181, 52 грн.; у військовій частині НОМЕР_2 утримано 4588,80 грн. у вигляді часткового погашення нестачі згідно наказу №93 від 13.05.2017 р., усього утримано 6770,32 грн.

Представники відповідача вимоги позовної заяви не визнали та наполягали на тому, що позивачем було допущено неналежне виконання вимог ст.1.19,1.20 наказу МОУ від 24.12.2010 р. №690, що стало наслідком утворення нестачі через погіршення або зниження цінності військового майна. Стверджували, що ОСОБА_1 в порушення ст.11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ не зберіг державне майно; п.13 наказу МОУ від 24.12.2010 р. №690 не відображав технічний стан майна в облікових документах за місцем його знаходження (зберігання); розділ IV п.17 постанови ВРУ від 23.06.1995 р. №243/95-ВР рапорт про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди, або перенумерацію блоків, вузлів на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 , не подав; п.9.1.8 наказу МОУ від 16.07.1997 р. №300 "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство ЗСУ, згідно пояснень офіцера, який передавав військову техніку про причини виникнення нестачі ОСОБА_1 не перевірив одержану техніку, письмових заперечень стосовно статей акту під час його підписання в письмовій формі до командування військової частини не надав; статтей 3,11,14 Положення про інвентаризацію військового майна в ЗСУ, позивач акти прийому-передачі та картки некомплекту складав без фактичної перевірки одержаних на зберігання виробів, а на підставі попередніх облікових документів. В ході службової перевірки була встановлена наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та настанням шкоди з необережності під час виконання службових обов`язків з боку заступника командира в/ч - старшого інструктора групи забезпечення навчального процесу, коли він у складі внутрішньої перевірочної комісії по прийому-передачі військової техніки недбало виконав свої службові обов`язки, а саме не провів інвентаризацію військового майна. Оскільки відповідачем була встановлена нестача у розмірі 13181,52 грн. та наказом №93 від 13.05.2017 р. застосовані відповідні заходи реагування, вважають, що наказ та дії відповідачів є правомірними.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, встановивши характер та зміст спірних правовідносин, з наданням їм відповідної правової оцінки, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:

майор ОСОБА_1 , 1975 р.н., проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 05.10.2006 р. по 30.01.2017 р., перебуваючи на посаді старшого інструктора з практичного навчання групи забезпечення навчального процесу (обслуг автоматизованих систем управління і зв' язку) циклової комісії військово-спеціальних дисциплін (зенітних ракетних військ) з 30.05.2007 р. Під час прийому відповідної посади позивач, згідно актів прийому військового обладнання прийняв вироби 5К85МА (заводський №Р00006) акт прийому №2 від 29.03.2011 р.; 5Е88 (заводський №А01002) акт прийому №3 від 29.03.2011 р.; 5Ф20 (заводський №8803), акт прийому №7/2 від 11.10.2006 р. В перелічених актах підставою некомлекту вказано попередні акти прийому. Станом на день прийняття обладнання акти списання були відсутні, заповнення формулярів (паспортів) на одержані вироби ОСОБА_1 не забезпечено, керівництво військової частини про існуючий некомплект обладнання не повідомлено, натомість наявні акти про закріплення вищевказаної військової техніки за ОСОБА_1 .

При переведенні позивача на нове місце служби та передачі позаштатного озброєння та військової техніки, згідно наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 25.01.2017 р. №14 "Про прийом-передачу озброєння та військової техніки старшого інструктора з практичного навчання " від майора Фурмана капітану ОСОБА_2 виявлено факт нестачі у розмірі 13181,52 грн., яка виявилась у відсутності актів на списання (актів комплектності виробів при їх прийомі) окремих зразків майна номенклатури ЗРВ. Була встановлена невідповідність деяких номерів складових виробів фактичним номерам, зазначених у формулярах. У формулярах на вироби 5К85МА (заводський №Р00006), 5Е88 (заводський №А01002) не завірені зроблені виправлення про заміну блоків (механізмів, приладів та іншого), а також записи про підстави відсутності окремих зразків майна номенклатури РАО гербовою мастиковою печаткою за умовним найменуванням військової частини.

У поясненнях, наданих позивачем начальнику ЦУ військової служби правопорядку по м. Києву останній вказує, що зазначені вироби приймались ним згідно формулярів. Виправлення в формулярах про заміну номерів блоків та відсутність приладів, елементів виробів відображено було лише в картках некомплекту. Первинні облікові документи, що підтверджують нестачу обладнання, йому надано не було; відомості про їх відсутність та про нумерацію блоків були взяті з попередніх актів прийому-передачі та карток некомплекту, у яких міститься інформація про відсутність майна служби РАО. Розбіжності між актами прийому-передачі та картками некомплекту з попередніми актами прийому -передачі та картками відсутні, тому виявлені відповідачем в/ч НОМЕР_1 недоліки на вироби існували, починаючи з 2000 р.; вважає безпідставним притягнення його до відповідальності у 2017 р.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке:

постановою Верховної ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР було затверджено Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі. Відповідно до преамбули постанови військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді. Особи, які посягають на державну власність, недбало ставляться до озброєння, техніки та іншого військового майна, притягаються до матеріальної відповідальності. Притягнення до матеріальної відповідальності не звільняє від дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Пунктом 1 Положення встановлено, що воно визначає підстави і порядок притягнення до

матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

За змістом Положення № 243/95-ВР до військовослужбовців належать: солдати, матроси, сержанти, старшини строкової військової служби і ті, які проходять військову службу за контрактом, курсанти (слухачі) військово-навчальних закладів, жінки, які проходять військову службу за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу, прапорщики, мічмани і офіцери Збройних Сил України, Прикордонних військ України, військ Цивільної оборони, Управління державної охорони України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України, Служби безпеки України, військ внутрішньої та конвойної охорони Міністерства внутрішніх справ України, а також призвані на збори військовозобов`язані.

За приписами п.2 Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. При цьому, протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності, п.3 Положення.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність, п. Положення.

Військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: недостачі військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

На підставі п.16 Положення, розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Згідно п. 17 Положення командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування проводиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту, - п.18 Положення.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню, п.23 Положення.

Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду. Вищий за підлеглістю командир (начальник) перевіряє обгрунтованість притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, а також розміру стягуваної суми. У виняткових випадках, з урахуванням матеріального стану винної особи, її сімейних обставин тощо, розмір суми, що підлягає стягненню, може бути зменшено. Розмір стягуваних сум у цьому разі не може бути меншим, ніж це передбачено пунктом 10 цього Положення. Оскарження наказу про притягнення до матеріальної відповідальності вищому за підлеглістю командиру (начальнику) не зупиняє утримання грошового стягнення.

Якщо військовослужбовець вибув на нове місце служби до повного відшкодування заподіяної ним шкоди, то утримання грошової суми за новим місцем служби провадиться на підставі запису у грошовому атестаті. Списання сум заборгованості за попереднім місцем служби у цьому випадку провадиться лише в разі отримання письмового підтвердження про їх стягнення за новим місцем служби військовослужбовця. Підтвердження про прийняття суми заборгованості до стягнення підписується командиром (начальником), начальником фінансового органу (головним бухгалтером) військової частини і засвідчується гербовою печаткою.

Згідно з п.37 Положення, матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи;

коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або невиправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Положенням Про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.97 №300 визначаються основи організації та ведення військового (корабельного) господарства; права та обов`язки посадових осіб військової частини (корабля) та з`єднання, пов`язані з веденням військового (корабельного) господарства; порядок організації матеріально-технічного, аеродромно-технічного, ветеринарного, торговельно-побутового, квартирно-експлуатаційного, фінансового та іншого забезпечення; порядок приймання і здачі посади та облікової документації особами, на яких покладено ведення військового (корабельного)

господарства; порядок вирішення інших питань щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства.

Військове (корабельне) господарство - це сукупність сил і засобів, які входять до складу військових частин (кораблів) і з`єднань, а також передані їм у постійне чи тимчасове користування різні об`єкти матеріально-технічної бази, матеріальні засоби, призначені для забезпечення бойової підготовки і виховної роботи, військового побуту, правильної експлуатації, ремонту, зберігання озброєння, військової техніки і майна.

Під сукупністю сил і засобів тут і надалі треба розуміти всі види озброєння, бойової та іншої техніки, ракети, боєприпаси, ракетне паливо, пальне, мастильні матеріали та спеціальні речовини, продовольство, речове, інженерне, хімічне майно та інші матеріальні засоби, які використовуються для забезпечення потреб Збройних Сил України на мирний та воєнний час.

Основними завданнями військового (корабельного) господарства є всебічне і безперервне забезпечення бойової підготовки та мобілізаційної готовності військових частин і з`єднань, створення умов для швидкого переходу їх із мирного на воєнний стан, п.2.1-2.2 Положення №300.

Організація та ведення військового (корабельного) господарства (господарська діяльність), поміж іншого, включає: витребування, одержання, підвезення, зберігання, видачу та витрату матеріальних засобів і коштів; своєчасне та повне доведення належних видів постачання, задоволення матеріально-побутових, культурних потреб та збереження здоров`я особового складу; ведення діловодства, обліку і звітності за всіма видами матеріальних засобів та інші питання забезпечення різноманітної діяльності військових частин (з`єднань).

Посадові особи військової частини і з`єднання, що здійснюють організацію та ведення військового (корабельного) господарства, відповідають за це господарство та виконують свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (548-14 ) та цього Положення.

Командир військової частини (з`єднання) несе особисту відповідальність за організацію матеріального, медичного, ветеринарного, технічного, аеродромно-технічного, торговельно-побутового, квартирно-експлуатаційного та фінансового забезпечення,- п. 3.1.3 Положення.

При виявленні втрат, нестач, навмисного пошкодження військового майна, його розкрадання, інших корисливих зловживань він має право вживати у встановленому законом порядку заходів щодо відшкодування завданих державі збитків, а у випадках скоєння злочинів - порушувати кримінальну справу та проводити дізнання.

На підставі п. 3.7.1 Положення №300 у військових частинах (з`єднаннях), крім посадових

осіб, вказаних у статтях 3.1.3-3.1.6 цього Положення, військовим господарством відають інші посадові особи військової частини (з`єднання) в межах своїх функціональних обов`язків.

Відповідно до п.3.1.9 Положення №300 усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні: організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування

озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі).

Згідно п. 3.1.12. Положення, посадові особи, які постійно чи тимчасово відають військовим (корабельним) господарством, не можуть посилатися на незнання діючих законів, наказів, положень, настанов, керівництв та інструкцій, що визначають норми, порядок забезпечення військ, а також порядок обліку, зберігання та використання матеріальних засобів. Обов`язки посадових осіб військової частини, які організовують та завідують військовим господарством.

З метою підвищення відповідальності за керівництво військовим (корабельним) господарством і забезпечення збереження державної власності всі посадові особи при призначеннях і переміщеннях зобов`язані здавати та приймати справи і посаду. Приймання та здавання справ і посади (у господарському відношенні) включає: здавання тим, що здає посаду, а тим, що приймає,- перевірку та приймання матеріальних засобів, коштів і документів; документальне оформлення приймання та здавання справ і посади. Пунктами 9.1.5 -9.1.7 Положення встановлено, що приймання справ і посади проводиться особисто тим, хто приймає, від того, хто здає, у присутності комісії. 9.1.6. Комісія, призначена для приймання та здавання справ і посади, чи внутрішня перевірочна комісія у присутності того, хто приймає, і того, хто здає справи і посаду, проводить: інвентаризацію матеріальних засобів, які приймаються заново призначеною посадовою особою військової частини (з`єднання); перевірку господарської діяльності військової частини, служб складів та інших об`єктів з моменту останньої перевірки і порівняння облікових відомостей з даними дійсної наявності матеріальних засобів. Приймання та здавання справ посадовими особами, що відають військовим (корабельним) господарством, оформлюється актом. До акта додаються відомості наявності і якісного стану матеріальних засобів з указанням наявності, якісного стану, надлишків і нестач, а також пояснення того, хто здає справи і посаду, про причини виникнення нестачі, надлишків. У тих випадках, коли той, хто здає, або заново призначений начальник має по окремих статтях акту заперечення, він викладає їх

у письмовій формі в акті під час його підписання.

Вищий начальник при затвердженні акта про приймання та здавання справ і посади зобов`язаний розглянути заперечення. При необхідності, для виявлення дійсного стану речей і розбору заперечень того, хто здає (приймає) справи і посаду, розпорядженням командира частини (з`єднання) призначається службове розслідування, яке повинно бути закінчено в двотижневий строк.

Акт і відомості наявності та якісного стану матеріальних засобів підписуються тим, то приймає, і тим, хто здає справи та посаду, а також членами комісії, які проводили інвентаризацію матеріальних засобів і перевірку господарської діяльності військової частини (служби). Відомості, крім вказаних осіб, підписуються також особами, які прийняли матеріальні засоби на подальше зберігання, - встановлено п 9.1.8 Положення.

Акти затверджуються: при прийманні та здаванні справ і посади заступниками командира та начальниками служб частини і їм відповідними особами - командиром частини.

Рішення щодо усунення зазначених у акті приймання та здавання справ і посади недоліків повинно бути прийнято вищим начальником не пізніше 10-денного строку. У тому випадку, коли за результатами нестачі проводиться службове розслідування, рішення про притягнення винуватого до відповідальності повинно бути прийнято не пізніше місячного строку з дня закінчення розслідування. Особа, яка здає справи і посаду, відбуває до нового місця служби після затвердження акта про приймання і здавання справ і посади вищим начальником, а в тому випадку, коли виявлена нестача - після прийняття щодо них відповідного рішення.

Механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України, і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна унормовано Інструкцією з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2017 р. за № 1192/31060.

Згідно абз.2 преамбули Інструкції її дія поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил, які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.

До об`єктів військового (корабельного) господарства відносяться об`єкти господарського, технічного, медичного, ветеринарного, спеціального призначення, об`єкти бойової підготовки та інші об`єкти, визначені в Положенні про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженому наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року № 300, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1997 року за № 615/2419 (зі змінами).

Облік військового майна у Збройних Силах є складовою частиною бухгалтерського обліку та являє собою систему обробки та підготовки інформації, необхідної для прийняття управлінських рішень щодо забезпечення військових частин Збройних Сил матеріальними цінностями. Облік військового майна у випадках, передбачених законодавством України, ведеться з дотриманням вимог щодо забезпечення охорони державної таємниці, захисту іншої інформації з обмеженим доступом.

Згідно п.1 розділу V Положення №440 облік військового майна у службах забезпечення військової частини організовують начальники відповідних служб забезпечення, які в межах визначених обов`язків: керують веденням обліку військового майна за визначеною номенклатурою та документальним оформленням його руху у військовій частині; надають до фінансово-економічного органу військової частини первинні документи для відображення їх за бухгалтерським обліком; проводять звірку даних обліку військового майна в підрозділах, на складі та в інших об`єктах військового (корабельного) господарства військової частини з даними обліку військового майна служби забезпечення; вживають заходів щодо усунення недоліків та порушень у питаннях ведення обліку військового майна, документального оформлення його руху у військовій частині, виявлених за результатами аудиторських перевірок (інвентаризацій), які проводились у військовій частині за напрямом діяльності; надають відповідно до табеля термінових донесень до служби забезпечення органів військового управління за підпорядкованістю звіти (донесення) про наявність, рух і якісний (технічний) стан військового майна у військовій частині, а також необхідну інформацію з цих питань командиру військової частини та безпосередньому начальнику; організовують ведення формулярів (паспортів) та своєчасність їх заповнення; забезпечують підрозділи військової частини бланками облікових документів по своїй службі забезпечення; виконують інші завдання, визначені їх посадовими обов`язками.

Облік наявності, руху та якісного (технічного) стану озброєння, військової техніки та іншого категорійного майна ведеться в картках обліку військового майна (категорійного) або в книгах обліку наявності та руху військового майна (служба забезпечення) (додаток 46) (далі - книга обліку військового майна (служба забезпечення)). Некатегорійного військового майна - у картках обліку військового майна (некатегорійного) або в книгах обліку військового майна (служба забезпечення), -п.4 розділу V Положення №440.

Стан комплектності одиничних комплектів ЗІП обліковується командиром підрозділу в картці некомплектності, яка зберігається разом з формуляром (паспортом) відповідного зразка озброєння.

У ч.1 ст.6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" надано визначення поняття військові посади,- (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.

Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві, -вказано в ч.7 ст. 6 Закону.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається: день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Частиною 3 ст. 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

За визначенням термінів та понять, які містяться в Законі України "Про військовий обов`язок і військову службу" військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

У розумінні цього Закону адміністративно-господарськими обов`язками є обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо).

За результатом дослідження матеріалів справи та доказів, зібраних судом встановлено, що позивач майор ОСОБА_1 був військовослужбовцем, який проходив військову службу у в/ч № НОМЕР_3 на посаді старшого інструктора групи забезпечення навчального процесу (обслуг автоматизованих систем управління і зв`язку) циклової комісії військово-спеціальних дисциплін ЗРВ.

В березні 2011 р., майор ОСОБА_1 за актами прийому-передачі військового майна одержав під звіт, зберігання та розпорядження від військовослужбовця в/ч НОМЕР_3 старшого викладача ЦК ВСД (ЗРВ) майора ОСОБА_3 . військове майно, серед якого були: виріб 5К85МА (заводський №Р00006); 5Е88 (заводський №А01002) ; 5Ф20 (заводський №8803). Як слідує із пояснень ОСОБА_1 , наданих під час службового розслідування, а також зазначено ним в позовній заяві, при одержанні майна ним було виявлено факт некомплектності військових приладів та нестачі, про що зазначалось у картках некомплекту при кожному прийомі-передачі військового майна, натомість він про це жодних документів, передбачених Положеннями та Інструкціями, не складав, оскільки вважав, що це було встановлено раніше - в 2001 р. Крім того, позивач у своїх поясненнях, наданих під час проведення службового розслідування підтвердив, що вироби 5К85МА (заводський №Р00006); 5Е88 (заводський №А01002) приймались ним згідно формулярів. Виправлення про заміну номерів блоків та відсутність приладів та елементів виробів було зазначено в картках некомплекту за відсутності облікових документів, які підтверджують нестачу , які йому надані не були. Також він підтвердив, що під час прийому вищевказаних виробів ним не було виявлено нестач.

Натомість, при здійсненні ним передачі військової техніки, яка перебувала у нього на зберіганні капітану ОСОБА_2 та звірки актів прийому-передачі (карток некомплектності виробів), формулярів для підтвердження законності оформлення операцій, не були представлені оригінали актів на списання (актів комплектності виробів при їх прийомі), що було б належним підтвердженням відсутності військового майна на момент передачі, у зв`язку з чим начальником циклової комісії військово-спеціальних дисциплін ППО СВ підполковником ОСОБА_4 було проведено службове розслідування, яким встановлено факт заподіяння протиправною бездіяльністю позивача прямої дійсної шкоди державі у розмірі 13181,52 грн. По результатам службового розслідування, командиром в/ч НОМЕР_3 винесено наказ №39 від 01.03.2017 р. та прийнято рішення про утримання розміру завданої державі шкоди із грошового утримання заявника.

Не погодившись з цим наказом, позивач звернувся до Центрального управління військової служби правопорядку (по м. Києву і області) із скаргою та просив перевірити законність дій посадових осіб відповідача.

Оглядом матеріалів службового розслідування, ЦУ військової служби правопорядку встановлено порушення п.п. "а", "в", "і" п.3 абз.2,4,5 п.19, абз.2 п.37 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців. З метою усунення виявлених порушень під час проведення службового розслідування відповідачем, командиру в/ч НОМЕР_1 в порядку п.17 ст.7 Закону України "Про військову службу правопорядку ЗСУ" внесено подання з пропозицією усунути порушення.

За наслідками розгляду подання, відповідачем -командиром в/ч НОМЕР_3 були вжиті додаткові заходи перевірки.

За матеріалами службового розслідування від 24.02.2017 р. було встановлено, що виріб 5К85МА (заводський №Р000)6), укомплектований згідно формуляру БМ2 ц.309.077Ф/сс за винятком відсутності осцилографу ИО-х6М- 1 комплекту, радіоприймачів Р-311- 3 комплектів; виріб 5Ф20 (заводський №А01002) укомплектований згідно формуляру ОДК 468.248 за відсутності вимірювача опору МС-08-1 комплекту; фазовказівника И-517-1 комплект; мегаметру переносного М1101 м - комплект; ометру М-57ТУ - 1 комплект; виріб 5Ф20 заводський №8803 укомплектований згідно формуляру за винятком відсутності комбінованого приладу Ц4352 - 1 комплект.

Як зазначено в акті службового розслідування, всупереч вимогам п.9.1.8 наказу МО України від 16.07.1997 р. №300, особами відповідальними за експлуатацію та збереження техніки письмових заперечень стосовно складання актів до командування в/ч не надходило; в порушення вимог розділу IV п.17 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі ОСОБА_1 рапорт про наявні факти відсутності військового обладнання, які були виявлені ним при одержанні майна під звіт, командиру в/ч, не подав. В порушення вимог п.1.4-1.6 наказу МО України від 24.12.2010 р. №690 порядок організації обліку військового майна в службі РАО технічної частини та підрозділі не забезпечив своєчасного отримання даних про нестачу військового майна або законність його списання, вилучення із зразків військової техніки, тощо.

Як слідує із змісту наказу №93 від 13.05.2017 р. на його підставі 05.04.2017 р. №71 згідно рішення "Про усунення порушень вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" та інших нормативно-правових актів, в період з 05.04.2017 р. до 21.04.2017 р. було проведено службове розслідування за фактом відсутності військового майна та виробів, а також невідповідності деяких номерів складових виробів фактичним номерам, зазначеним у формулярах. Службовим розслідуванням встановлено факт прямої дійсної шкоди державі через погіршення або зниження цінності військового майна, що виявилось у допущенні бездіяльності під час виконання службових обов`язків з боку старшого інструктора з практичного навчання групи забезпечення навчального процесу циклової комісії військо-спеціальних дисциплін в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , яким під час прийому виробів (військового майна) під звіт для зберігання, була виявлена нестача, однак рапорт про наявні факти матеріальної шкоди або перенумерації блоків, вузлів на ім`я командира частини не подав.

Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР , на яке зроблено посилання вище. Відповідно до п.2 та п.3 Положення №243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Приписами пунктів 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення №243/95-ВР передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис.

На виконання Положення №243/95-ВР за фактом виявленої нестачі військового майна при його передачі від позивача капітану ОСОБА_2 така нестача була виявлена та наказом командира в/ч НОМЕР_1 у визначені Положенням строки призначено службове розслідування, висновком якого встановлено в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 Положення №243/95-ВР та пропозиції про притягнення винної особи матеріальної відповідальності з визначенням її виду.

За висновком службового розслідування завдана шкода стала результатом протиправної поведінки позивача, з чим суд не може погодитись, оскільки наявна нестача військового майна була зафіксована попередніми актами прийому-передачі, однак ніяких заходів керівництво військової частини, яке несе безпосередню відповідальність за належну організацію його зберігання та використання, вжито не було. Також, керівництвом військової частини не вживались контрольні заходи перевірки військового майна.

В той же час, притягнення позивача до матеріальної відповідальності з підстав виявлення нестачі військового майна в момент його чергової передачі, яке рахувалось за відповідними підрозділом, не свідчить про розкрадання, пошкодження, втрату чи незаконне його з вини заявника, що є обов`язковою умовою притягнення до відповідальності військовосулжбовця.

Крім того, наданими суду документами не встановлені обов`язки ОСОБА_1 як матеріально відповідальної посадової особи за збереження та використання військового майна, яке було передано йому згідно актів прийому-передачі у 2011 р., такі обов`язки не передбачені і нормативно-правовими актами, які були предметом дослідження суду.

Згідно Положення № 243/95-ВР судом також не було встановлено, які додаткові витрати військовій частині спричинила виявлена нестача військового майна. З огляду на вищевказане вимоги ОСОБА_1 в частині скасування пункту наказу №93 від 13.05.2017 р. "Про результати службового розслідування та притягнення до відповідальності винних осіб", а також повернення утриманих з нього коштів у сумі 2181,52 грн. та 5918,00 грн. підлягають задоволенню.

Натомість суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, оскільки заподіяння відповідачем заявнику моральна шкода незаконністю дій, як власне і заподіяння моральної шкоди як такої судом не встановлено та матеріалами справи не доведено.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. У цій же постанові роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

За таких обставин, коли позивачем не надано доказів заподіяння відповідачем, внаслідок його рішень, дій чи бездіяльності, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, суд, вважає заявлені позовні вимоги безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню, як і вимога на майбутнє, позаяк завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб, які порушені, а не удаваних чи уявних порушень, які можуть коли-небудь бути допущені.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати пункт наказ №93 від 13.05.2017 р. "Про рузультати службового розслідування та притягнення до відповідальності винних осіб".

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з військової частини НОМЕР_1 2181,52 (дві тисячі сто вісімдесят одну) грн.52 коп.; з військової частини НОМЕР_2 5918,00 (п`ять тисяч дев`ятьсот вісімнадцять) грн.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Брагіна О.Є.