Справа № 760/1382/17
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/462/18
Справа №760/1382/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Усатової І.А.,
при секретарі: Ковальській К.О.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо виплати одноразової грошової допомоги, суд -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і просив визнати протиправним та скасувати пункт №15 протоколу № 106 від 25 листопада 2016 року засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині, що стосується ОСОБА_1 ; зобов`язати Міністерство оборони України вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 30-місячного грошового забезпечення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 815 від 25.07.2011), виходячи зі складу грошового забезпечення на день встановлення інвалідності за посадою (з урахуванням раніше виплаченої суми), а також зобов`язати Міністерство оборони України подати у півторамісячний строк, після набрання законної сили рішення суду, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України.
Позов обгрунтований тим, що позивач - підполковник у відставці, з 31.08.1966 по 26.05.1994 проходив військову службу в ЗСУ. З 04.03.1987 по 15.05.1987 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. На підставі свідоцтва про хворобу в/ч 52217 № 1021/8437 від 09.11.1987 здоров`я позивача було визначено як «придатний до служби поза строєм у мирний час, обмежено придатний першого ступеня у воєнний час» та 07.04.1994 наказом Міністра оборони України № 0769 його звільнено в запас по пункту 63 підпунктом «г» (за скороченням штатів), зі списків частини виключений з 26.05.1994 наказом командира в/ч НОМЕР_1 №121 від 26.05.1994.
Позивач вказав, що після звільнення з лав ЗСУ отримав 28.12.2002 від Харківської обласної дирекції НАСК «Оранта» суму 30грн.00коп. по державному обов`язковому особистому страхуванню у розмірі 50% втрати працездатності відповідно до ст. 16 ЗУ «Про державне обов`язкове особисте страхування», а з 01.01.2007 припинено ліцензування діяльності HACK «Оранта» з державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців та інших категорій громадян.
Зазначено, що 30.10.2002 експертним висновком Харківської міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЄС № 419 встановлено, що захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС.
Позивач посилався на те, що 11.11.2002 на підставі первинного огляду, він став інвалідом ІІІ групи з 11.11.2002 безстроково,причина інвалідності: захворювання, так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Вказав, що 04.09.2013 на підставі огляду по погіршенню, позивач став інвалідом II групи з 04.09.2013 безстроково, «виписка з акта огляду в МСЕК» Серія 10 ААБ №630245, причина інвалідності: захворювання, так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Крім того, позивачем зазначено, що він має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом війни, ветераном військової служби.
Позивач вказав, що у вересні 2013 року після встановлення йому II групи інвалідності він звернувся до УПСЗН для призначення пільг і видачі посвідчення як особі, потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, де йому запропонували заповнити кілька документів (поставити галочки навпроти пунктів) написати заяву для отримання пільг і різних компенсацій і т.д., та у вересні 2013 року йому була виплачена від УПСЗН одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров`ю по II групі інвалідності в розмірі 94 грн. 80 коп. за ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак вказану компенсацію 15.04.2016 повернув через відділення Ощадбанку на рахунок державного бюджету, а тому вважає, що скористався правом на вибір виду грошового забезпечення.
Зазначено, що днем виникнення у нього права на отримання одноразової грошової допомоги є 04.09.2013, оскільки ця дата зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії як час, з якого позивачу при огляді встановлена II група інвалідності.
Позивачем пояснено, що 10.05.2016 він, з метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи з 04.09.2013 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконання обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою та надав копії необхідних документів зазначених у пункті 3 порядку №499, на що 21.05.2016 він отримав відповідь від Харківського ОВК від 19.05.2016 № 1004 ВСЗ, у якій відмовлено у направленні комплекту документів і висновку в комісію Міноборони для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
У зв`язку з наведеним, 24.05.2016 позивач звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, та постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2016, позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України всіх документів та висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особи звільненої з військової служби, якій встановлена інвалідність II групи з 04.09.2013 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499, , а також зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги як особи звільненої з військової служби, якій встановлена інвалідність II групи з 04.09.2013року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист Військовослужбовців та членів їхніх сімей" в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499.
Позивач вказав, що комісія Міноборони розглянула 25.11.2016 документи для призначення одноразової грошової допомоги і прийшла до висновку про відмову у призначенні даної одноразової допомоги, та 16.01.2017 позивач отримав лист департаменту фінансів Міноборони №248/3/6/4884 від 21.12.2016 та копію витягу пункту №15 протоколу № 106 комісії Міноборони від 25.11.2016, завіреного печаткою департаменту фінансів Міноборони яким було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.
Позивач вважає дану відмову протиправною та вважає, що йому має бути виплачена одноразова грошова допомоги в разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 30-місячного грошового забезпечення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 815 від 25.07.2011), виходячи зі складу грошового забезпечення на день встановлення інвалідності за посадою (з урахуванням раніше виплаченої суми).
Ухвалою судді від 01.02.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
16.05.2017 від представника відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов, у яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, а також вказує, що позивач приводить заздалегідь неправдиві дані щодо обставин справи та шляхом маніпулюванням даними, вводить суд в оману. Вказав, що розгляд даної справи має розглядатися окружним адміністративним судом Харківським окружним адміністративним судом.
Посилається на відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги, виходячи з приписів Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вказав, що ст. 66 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлює, що громадяни інших держав, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, користуються всіма пільгами, що передбачені цим Законом, у разі переїзду на постійне місце проживання в Україну. Однак, документів, які підтверджують факт постійного проживання на території нашої держави в якості додатків до позовної заяви не надано. А тому підстав для вимагання позивачем нарахування йому одноразової грошової допомоги не вбачається.
Посилався на те, що згідно ст. 60 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( Закон 796-ХІІ ) та ст. 16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( Закон 2011-XII ) встановлено разове право на отримання одноразової грошової допомоги. Тобто, отримавши одноразову грошову допомоги згідно Закону 796-ХІІ, вимагати отримання одноразової грошової допомоги за іншим законодавчим актом, наприклад, згідно Закону 2011-XII, або ж навпаки, не вбачається можливим (оскільки таке право для громадян не передбачено).
Вказав, що як вбачається з позовної заяви та доданих документів позивачу на виконання вимог статті 60 Закону 796-ХІІ з 01.09.2013 по 30.09.2013 було призначено одноразову компенсацію як особі, яка стала інвалідом II групи внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі 94,80 грн. відповідно. Тобто, позивач скористався вибором, який надавав йому Закон 796-ХІІ. А від так, отримати додатково іще одноразову грошову допомогу за Законом 2011-XII не вбачається можливим згідно приписів законодавства України.
Сторона відповідача вважає, що твердження про те, що позивач повернув ці кошти і надав на підтвердження цього факту довідку з Державної казначейської служби України не відповідає вимогам діючих приписів Закону 796-ХІІ, оскільки ні Законом 796-ХІІ, ні нормативно-правовими актами виданими на його виконання, не передбачена процедура повернення коштів, отриманих в якості одноразової компенсації. Відтак, зазначена довідка не є доказом по справі та не може слугувати підставою для повторного отримання одноразової грошової допомоги.
Також зазначено, що згідно п. 9 Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних
випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на
оздоровлення деяким категоріям громадян, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2016 № 760, передбачено, що особам, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інших законодавчих актів і визнані учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, або сім`ям у зв`язку з втратою годувальника здійснюється відповідно до одного із таких законодавчих актів залежно від причин заподіяння шкоди здоров`ю або смерті годувальника.
Тобто, у разі, коли військовослужбовець отримав інвалідність, пов`язану з
виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, то він отримує одноразову виплату згідно із Законом № 796-ХІІ. У разі, якщо ж він виконував обов`язки військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AЕC, але інвалідність отримав у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, про що зазначається у відповідному протоколі Центральної військово-лікарської комісії ( чи іншого спеціалізованого закладу акредитованого на встановлення таких правочинів ), то відповідно має право на отримання одноразової виплати згідно Закону 2011-ХІІ.
Посилався на те, що оскільки документів, що підтверджують отримання позивачем інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби або ж внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язку військової служби, до позовної заяви не надано, тому і не вбачається підстав для виплати одноразової грошової допомоги Позивачу відповідно до Закону 2011-ХІІ.
Окрім того, стороною відповідача зазначено, що позивачу під час первинного огляду була встановлена III група інвалідності 11.11.2002, вищу II групу інвалідності встановлено після проведення повторного огляду 04.09.2013, тому враховуючи той факт, що позивачу було встановлено вищу групу інвалідності, а саме: II групу понад дворічний термін з часу первинного встановлення інвалідності, то, відповідно, правових підстав для здійснення виплати одноразової грошової допомоги у Міністерстві оборони України немає.
Також звернув увагу на те, що в листі Міністерства охорони здоров`я від 27.04.16 №16.06-16/625-16/10515, за підписом Заступника Міністра охорони здоров`я, зокрема зазначено, що днем встановлення інвалідності вважається дата проходження громадянином первинного огляду МСЕК. Дата підвищення групи інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.15 № 267, МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. МОЗ відповідно до покладених на нього завдань узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції.
Сторона відповідача вважає, що враховуючи наведене, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності внаслідок виконання військового обов`язку у розмірах, що передбачені статтями 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону України «Про внесення внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 5040-VI та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.13 № 975, оскільки, право на таку допомогу виникає на момент встановлення інвалідності така допомога повинна призначатися та виплачуватися ш законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Окрім того, зазначено, що обов`язок щодо виплати одноразової грошової допомоги належить комісаріату, а не Міністерству оборони України, тому Харківський обласний військовий комісаріат слід залучити в якості третьої особи по справі за позовною вимогою про виплату одноразової грошової допомоги.
У судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи наявні його заява та заява його представника про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , підполковник у відставці, проходив військову службу у Збройних Силах України з 31.08.1966 по 26.05.1994. З 04.03.1987 по 15.05.1987 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
На підставі свідоцтва про хворобу в/ч 52217 № 1021/8437 від 09.11.1987 здоров`я позивача було визначено як "придатний до служби поза строєм у мирний час, обмежено придатний першого ступеню у воєнний час".
07.04.1994 наказом Міністра оборони України № 0769 позивача звільнено в запас по п. 65 підп. "г" (за скороченням штатів). Із списків частини останнього виключено з 26.05.1994 наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 121 від 26.05.1994.
Позивач отримав суму 30 грн. по державному обов`язковому особистому страхуванню у розмірі 50% втрати працездатності від 26.05.1994, що підтверджується довідкою Харківської обласної дирекції НАСК «Оранта» №205/1 від 07.04.2016.
11.11.2002 на підставі первинного огляду позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи з 11.11.2002 безстроково, що підтверджується витягом з акту огляду МСЕК, Серії ХАР № 061765, 04.09.2013, на підставі огляду по погіршенню, позивачу встановлено інвалідність ІІ групи з 04.09.2013 безстроково, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК, Серії 10 ААБ № 630245. Причина інвалідності - захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Позивач має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, є інвалідом війни, ветераном військової служби.
З матеріалів справи вбачається, що Управлінням соціального захисту населення Чугуївської міської ради Харківської області позивачу у вересні 2013 року виплачено компенсацію у сумі 189,60 грн., що підтверджується довідкою УСЗН Чугуївської міської ради №07-1574 від 31.03.2016.
Зазначена сума коштів повернута позивачем на рахунки Державного бюджету, що підтверджується довідкою Чугуївського управління ДКСУ Харківської області №01-40/327 від 18.04.2016.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що 10.05.2016 він, з метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи з 04.09.2013 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконання обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою та надав копії необхідних документів зазначених у пункті 3 порядку №499, на що 21.05.2016 отримав відповідь від Харківського ОВК від 19.05.2016 № 1004 ВСЗ, у якій відмовлено у направленні комплекту документів і висновку в комісію Міноборони для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
Так, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2016, було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України всіх документів та висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особи звільненої з військової служби, якій встановлена інвалідність II групи з 04.09.2013 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, а також зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги як особи звільненої з військової служби, якій встановлена інвалідність II групи з 04.09.2013 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист Військовослужбовців та членів їхніх сімей" в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499.
Як вбачається з листа Департаменту Фінансів МОУ №248/3/6/4884 від 22.12.2016, позивача повідомлено про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Згідно протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.11.2016 №106, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з наступних підстав.
Зазначено, що відповідно до п. 7 ст. 16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором. Позивач скористався правом на отримання компенсаційної суми відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та отримав у 2013 році компенсаційну суму 94,80 грн. Факт повернення до державного бюджету отриманої одноразової грошової компенсації відповідно до вказаної вище статті не дає підстав для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки заявник скористався своїм правом на отримання компенсації, а рішення про її повернення приймав за власним розсудом.
Позивач вважає дану відмову протиправною та вважає, що йому має бути виплачена одноразова грошова допомога в разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 30-місячного грошового забезпечення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 815 від 25.07.2011), виходячи зі складу грошового забезпечення на день встановлення інвалідності за посадою (з урахуванням раніше виплаченої суми), на що суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. (ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»)
Відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Приписами ч. 1 ст. 16 даного Закону визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частинами другою та шостою статті 16 Закону №2011-XII, в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, було передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України; у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором. (п. 7 ст. 16-3 Закону № 2011-XII).
Крім того, у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 760/8809/17, зазначено, що необхідно враховувати вимоги п. 7 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ. Даною нормою права передбачено, що коли особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.
Таким чином, суд враховує, що позивачем вже було здійснено свій вибір, скориставшись приписами ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII, якими передбачено отримання компенсації за шкоду заподіяну здоров`ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім`ям у зв`язку із втратою годувальника та щорічна допомога на оздоровлення.
Дана одноразова компенсація виплачувалась учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мають одночасно право на інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, надаються за їх вибором пільги та компенсації відповідно до одного із законів України.
Оскільки позивач правом вибору одноразової грошової допомоги скористався при поданні заяви про виплату компенсації у вересні 2013 року, а повернення виплачених йому коштів згідно цієї заяви до Державного бюджету України не змінюють факту обрання виду одноразової грошової допомоги, суд вважає, що зазначене, згідно п. 7 ст. 16-3 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», унеможливлює отримання позивачем аналогічної одноразової виплати за ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Вимога позивача отримувати більший розмір соціальної виплати (пенсії) може стосуватися "власності" у розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції у вигляді "виправданих (законних) очікувань", якщо в державі існує діюче законодавство, яке передбачає певні соціальні виплати.
Концепція "законних очікувань" ґрунтовно описана Європейським судом з прав людини у рішеннях винесених щодо України, як ухвалених рішеннях по суті, в яких Суд виявив порушення конкретних положень Конвенції, так і тих, де таких порушень виявлено не було (ухвали про неприйнятність), які становлять значну частину практики Суду і також підлягають безумовному врахуванню для повноти розуміння правової позиції Суду.
Наприклад, у рішенні ЄСПЛ від 26.06.2014 "Суханов та Ільченко проти України" (заяви № 68385/10 та № 71378/10), де загалом розглядалося 4 періоди в залежності від діючих законів у відповідний час, була визнана судом неприйнятною (§ 34-39). Зокрема, суд зазначив: "Суд нагадує, що за певних обставин "законні очікування" стосовно отримання "власності" можуть гарантуватись 1 статтею першого Протоколу. Хоча, у випадках, коли заява стосується права власності, особу, якій воно гарантована можна вважати як таку, як має "законні очікування", якщо у національному законодавстві існують достатні підстави для таких очікувань, наприклад якщо існує прецедент національних судів, що підтверджує їх існування. Однак законні очікування не виникають у випадках, коли існує суперечливість стосовно інтерпретації та застосування національного законодавства і скарги заявників постійно відхиляються національними судами.
Аналогічні висновки суду викладені і в ухвалі ЄСПЛ про неприйнятність від 03.06.2014 за заявою "Колесник та інші проти України" (№ 57116/10) та інші.
Тож, первинним питанням, яке потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1 (рішення ЄСПЛ від 02.11.2005 у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) п. 22). ЄСПЛ погоджується, що в межах свободи дій держави визначати, які виплати соціальної направленості здійснювати з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити їх виплату, вносячи відповідні зміни в законодавство. Таким чином, у позивача, зважаючи на чіткі приписи п.7 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ та існуючу практику Верховного Суду, не може бути законних очікувань щодо отримання одноразової грошової допомоги у бажаному для нього розмірі.
При цьому, слід зауважити, що стаття 1 першого Протоколу Конвенції не гарантує набувати щось у власність (Van der Mussele v. Belgium, 23.11.1983, § 48, Series A no.70), право на певний розмір пенсії (або іншої соціальної виплати) (Kjartan Asmundsson v. Iceland, no 60669/00, § 19 ECHR 2004 IX).
Також означена стаття не накладає жодних обмежень на державу у питанні встановлення тієї чи іншої системи соціального забезпечення чи інших виплат, чи їх зміни або скасування, встановлення типу чи розміру таких виплат, тим більше у ситуаціях бюджетної кризи з метою економії коштів чи більш справедливого їх перерозподілу у бюджетній сфері.
Крім того, як зазначив Верховний Суд України, право, яке захищає суд, повинно існувати на день ухвалення судового рішення.
Також, слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 16-3Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Порядком про призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 2 постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284 і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року № 1331.
Тобто, позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням у листопаді 2002 року третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
З матеріалів справи вбачається, що після встановлення позивачу у листопаді 2002 року ІІІ групи інвалідності останній не звертався з заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги.
Відповідно до п.8 Порядку про призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Тобто, з точки зору п. 8 даного Порядку єдиною підставою для виплати одноразової грошової допомоги є встановлення наступної групи інвалідності в межах двохрічного строку з моменту встановлення первинної групи інвалідності.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Керуючись Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо виплати одноразової грошової допомоги відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: