Справа № 280/652/19
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 червня 2019 року 17:13Справа № 280/652/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Гавриленко А.О., представників

позивача: Солнцева П.Б.

відповідача 1: не з`явився

відповідача 2: Коротич Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом судді Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1

до 1. Апеляційного суду Запорізької області

2. Державної судової адміністрації України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.02.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов судді Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1 (далі - позивач) до 1. Апеляційного суду Запорізької області (далі - відповідач 1), 2. Державної судової адміністрації України (далі - відповідач 2), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача 1 щодо складання, а відповідача 2 щодо затвердження штатного розпису апеляційного суду Запорізької області на 2019 рік в частині розрахунку посадового окладу судді судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_1 в розмірі 76 840 грн. без застосування регіонального коефіцієнту 1,2;

визнати протиправними дії відповідача 1 в частині здійснення нарахування суддівської винагороди судді судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_1 в розмірі 76 840 грн. без застосування регіонального коефіцієнту 1,2 при обчисленні базового розміру її посадового окладу;

зобов`язати відповідача 1 здійснити перерахунок суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за січень 2019 року виходячи із розміру посадового окладу 92 208 грн. із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,2 при обчисленні базового розміру її посадового окладу, здійснивши донарахування в розмірі 24 588,80 грн. її суддівської винагороди та сплатити суддівську винагороду після утримання податків і зборів.

Ухвалою суду від 19.02.2019 позовну заяву судді Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. В межах встановленого строку позивачем недоліки усунуто.

Ухвалою суду від 04.03.2019 відкрито провадження в адміністративній справі № 280/652/19 та призначено підготовче засідання на 03.04.2019.

Ухвалою суду від 03.04.2019 витребувано від відповідача 1 кошторис на 2019 рік та відкладено підготовче засідання до 24.04.2019.

Ухвалою суду від 24.04.2019 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання до 13.05.2019.

Протокольною ухвалою суду від 13.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11.06.2019.

03.06.2019 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яку протокольною ухвалою суду від 11.06.2019 залишено без розгляду на підставі положень ч. 1 ст. 47, ч. 2 ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв`язку із поданням після закінчення підготовчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що суддя Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1 в березні 2018 року пройшла кваліфікаційне оцінювання і рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів від 03.08.2018 №231/пс-18 рекомендована до переведення на посаду судді Запорізького апеляційного суду. Рішенням Вищої ради правосуддя від 21.08.2018 №2681/0-15-18 внесено подання Президенту України про переведення на посаду суддів Запорізького апеляційного суду позивача та інших суддів Апеляційного суду Запорізької області. Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 суддів Апеляційного суду Запорізької області в кількості 17 осіб переведено на посади суддів Запорізького апеляційного суду, проте позивача в даному указі не зазначено. З 05.10.2018 Апеляційний суд Запорізької області припинив діяльність та розпочалася процедура його ліквідації, а повноваження судді Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1 припинено з незалежних від неї причин. Позивач вказує, що в січні 2019 року при нарахуванні її суддівської винагороди, в порушення приписів ч. 4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до базового розміру посадового окладу додатково не застосовано регіональний коефіцієнт 1,2. Вважає дії відповідачів, які призвели до обчислення базового розміру її посадового окладу без застосування вказаного коефіцієнту протиправними, із посиланням на норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач 1 позов не визнав, у своєму відзиві (вх. від 25.03.2019 №11711) пояснив, що умовою нарахування регіонального коефіцієнту є фактичне здійснення правосудця, а позивач продовжує обіймати посаду судді Апеляційного суду Запорізької області, який з початком роботи Запорізького апеляційного суду припинив здійснювати правосуддя, а отже відсутні правові підстави для нарахування спірного коефіцієнту. Крім того, зазначає, що Державною судовою адміністрацією України відмовлено у затвердженні штатного розпису з урахуванням регіонального коефіцієнту для суддів, які пройшли кваліфікаційне оцінювання, але з незалежних від них причин не переведені до новоутвореного суду. За таких обставин, просить відмовити у задоволенні позову та розглядати справу за відсутності його уповноваженого представника.

Відповідач 2 заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, аналогічним викладеним у відзиві Апеляційного суду Запорізької області. Також звертає увагу суду на те, що Державна судова адміністрація України є державним органам, який фінансується з державного бюджету і діє у межах наявних бюджетних асигнувань та їх цільового використання та не може порушувати норми чинного законодавства України.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Акорд».

У судовому засіданні 11.06.2019 на підставі ст. 250 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховної Ради України від 20.10.2005 №3017-IV ОСОБА_1 обрано безстроково на посаду судді Апеляційного суду Запорізької області, в штаті якого позивач перебував на момент виникнення спірних правовідносин.

Позивач успішно пройшла кваліфікаційне оцінювання і рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03.08.2018 за №231/пс-18 рекомендована до переведення на посаду судді Запорізького апеляційного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 21.08.2018 №2681/0/15-18 внесено подання Президентові України про переведення на посади суддів Запорізького апеляційного суду ОСОБА_1 та інших суддів Апеляційного суду Запорізької області

Відповідно до Указів Президента України від 29.12.2017 №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та від 28.09.2018 №297/2018 «Про переведення суддів» Апеляційний суд Запорізької області припинив здійснювати правосуддя.

Указом Президента України 28.09.2018 №297/2018 суддів Апеляційного суду Запорізької області в кількості 17 осіб переведено на посади суддів Запорізького апеляційного суду, проте позивача в даному указі не зазначено.

На момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 не переведено на посаду судді Запорізького апеляційного суду.

З початком діяльності з 05.10.2018 Запорізького апеляційного суду, Апеляційний суд Запорізької області припинив свою діяльність і розпочалась процедура його ліквідації.

В жовтні та листопаді 2018 року відповідно до приписів ч. 10 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402 (далі - Закон №1402) через те, що позивач не здійснювала правосуддя, передбачені даною статтею доплати до посадового окладу не нараховувались.

Дане положення Закону №1402 повністю повторює ч. 10 ст.1 33 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 в редакції Закону №192.

Рішенням від 04.12.2018 №11-р/2018 Конституційний Суд України (надалі КСУ) визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 10 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за якими "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу", для цілей застосування окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ зі змінами, а саме ч. 3 статті 82 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

В спірному періоді - січні 2019 року, з урахуванням вимог рішення КСУ, позивачу нараховано та виплачено суддівську винагороду, яка складалась з посадового окладу та доплати за вислугу років, проте регіональний коефіцієнт у розмірі 1,2 не застосовано.

З приводу підстав не застосування регіонального коефіцієнту відповідачі зазначають, що умовою його нарахування є фактичне здійснення правосуддя, а суддя ОСОБА_1 продовжує обіймати посаду судді Апеляційного суду Запорізької області, який з початком роботи Запорізького апеляційного суду припинив здійснювати правосуддя, а отже правові підстави для нарахування позивачу регіонального коефіцієнту відсутні.

Інформаційним листом від 14.12.2018 № 11-26266/18 Державна судова адміністрація України інформувала апеляційні, апеляційні спеціалізовані, місцеві господарські суди та територіальні управління Державної судової адміністрації України про те, що суддям, які пройшли кваліфікаційне оцінювання та не здійснюють правосудця через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їх поведінкою, слід здійснювати виплату доплат, у розмірі визначеному Законом №1402, крім регіонального коефіцієнта, встановленого ч. 4 ст. 135 цього Закону.

У січні 2019 року Апеляційний суд Запорізької області надіслав на затвердження до Державної судової адміністрації України штатний розпис на 2019 рік з посадовим окладом суддів, які пройшли кваліфікаційне оцінювання, але з незалежних від них причин не переведені до новоутвореного суду, у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2019 року (1921 грн.) з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,2, як для суддів, які здійснюють правосуддя, а саме - 92208 грн.

ДСА України відмовила у затвердженні штатного розпису з вказаним посадовим окладом судді, повернувши його листом від 06.02.2019 №8-2563/19 Апеляційному суду Запорізької області на доопрацювання.

Відмову у затвердженні штатного розпису мотивовано тим, що з 05.10.2018 - з дня початку роботи Запорізького апеляційного суду, судді Апеляційного суду Запорізької області не здійснюють правосуддя. Відповідно до частини четвертої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регіональний коефіцієнт застосовується до базового розміру посадового окладу суддів, які здійснюють правосуддя.

Водночас зазначено, що штатний розпис може бути затверджений ДСА України за умови встановлення посадового окладу судді, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, без застосування регіонального коефіцієнту, у розмірі 76840 грн.

08.02.2019 ДСА України затверджено штатний розпис на 2019 рік Апеляційного суду Запорізької області з посадовим окладом судді судової палати з розгляду цивільних справ у розмірі 76840 грн.

Вважаючи, що дії відповідачів, які призвели до обчислення базового розміру її посадового окладу без застосування регіонального коефіцієнту 1,2 порушують її права, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 22 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Підпунктом 3 пункту 24 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII передбачено, зокрема, що 1 січня 2019 року: для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді, має право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених Законом від 02.06.2016 №1402-VIII.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами, що позивач пройшов кваліфікаційне оцінювання та підтвердив свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді отже, має право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених Законом від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Відповідно до ч. 2, п 3 ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до ч. 4 ст. 135 Закону № 1402 до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Зі змісту наведених приписів статті 135 Закону № 1402-VIII вбачається, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат. При цьому, посадовий оклад судді складається з базового розміру посадового окладу судді та застосованого до нього відповідного регіонального коефіцієнту.

Отже, передбачений частиною 4 статті 135 Закону № 1402-VIII регіональний коефіцієнт є складовою частиною посадового окладу судді, а не доплатою.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постанові від 31.01.2019 по справі №804/3609/18.

Відповідач 2, посилаючись на постанову Верховного Суду від 31.01.2019 по справі №804/3609/18 зазначає, що з аналогічних підстав іншому судді відмовлено в задоволенні позову і сформовано правову позицію, згідно якої регіональний коефіцієнт не застосовується при визначенні посадового окладу судді, який фактично не здійснює правосуддя.

Суд не погоджується з відповідачем 2 з тих підстав, що предметом спору у справі №804/3609/18 є застосування коефіцієнта 1,2 до посадового окладу судді, який не здійснює правосуддя, у зв`язку з закінченням п`ятирічного строку на який його було призначено.

Відповідно до абз. 2 п. 16-1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Такі судді можуть бути призначені на посаду судді в порядку, визначеному законом.

Саме тому у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 по справі №804/3609/18 зроблений висновок, що «нарахування регіонального коефіцієнту судді, який не має повноваження на здійснення правосуддя Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено».

Предметом розгляду у цій справі є нарахування регіонального коефіцієнту судді, якого обрано безстроково та повноваження якого не припинялися.

Відповідно до ст. 119 Закону № 1402-VIII повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених частиною сьомою статті 126 Конституції України.

Відповідно до частини сьомої статті 126 Конституції України повноваження судді припиняються у разі: 1) досягнення суддею шістдесяти п`яти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину.

Відповідно до абз. 3 п. 16-1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України після внесення змін до неї Законом №1401-VІІІ від 02.06.2016, як особа, обрана суддею безстроково, позивач продовжує здійснювати свої повноваження до звільнення або до припинення його повноважень з підстав, визначених Конституцією України.

Підстав щодо припинення повноважень, визначених Конституцією України, у позивача не виникло, тому позивач не позбавлений прав здійснювати правосуддя.

Сам факт того, що позивача, з незалежних від неї причин, не переведено до Запорізького апеляційного суду, не свідчить про те, що вона позбавлена повноважень здійснювати правосуддя.

Крім того, в абзацах 8, 9 п. 3.4 Рішення від 04.12.2018 №11-р/2018 Конституційного Суду України зазначено, що: «суддівська винагорода, а отже й посадовий оклад судді та нарахування і сплата доплат не може залежати від здійснення чи нездійснення правосудця суддею у зв`язку з неприйняттям уповноваженим органом, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».

Чітко висловився Конституційний суд у п.3.3 Рішення від 04.12.2018 №11-р/2018 і з приводу того, що «суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу, яка згідно з частиною другою статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому».

З огляду на вище викладене, доводи відповідачів, що нарахування регіонального коефіцієнту можливо з дня зарахування позивача до штату відповідного суду та за умови здійснення правосуддя, є не обґрунтованими.

Будь-яких доказів, що позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Запорізької області, відповідачами не надано.

Таким чином, нарахування і сплата посадового окладу судді, складовою якого є і регіональний коефіцієнт, не може залежати від здійснення чи нездійснення правосудця суддею у зв`язку з неприйняттям уповноваженим органом, з незалежних від судді причин рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Апеляційного суду Запорізької області щодо складання, а Державної судової адміністрації України щодо затвердження штатного розпису Апеляційного суду Запорізької області на 2019 рік, суд зазначає наступне.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини 1 та частини 2 ст. 148 Закону № 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Частиною 4 ст. 148 Закону № 1402-VIII визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України.

Згідно зі статтею 149 Закону № 1402-VIII, суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Частиною 1 ст. 151 Закону № 1402-VIII визначено, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Визначення поняття «кошторис бюджетної установи» (далі - кошторис) міститься у пункті 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 "Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ" (далі - Постанова), відповідно до якого це основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

Відповідно до вище наведених норм, розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів є Державна судова адміністрація України.

Державна судова адміністрація України у своїх письмових поясненнях посилається на частину першу та другу статті 23 Бюджетного кодексу України, відповідно до якої будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено Законом України «Про Державний бюджет України». Бюджетні призначення встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України» (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Посилаючись на вище наведене, Державна судова адміністрація України обґрунтовує свою правову позицію щодо неможливості нарахування та виплати регіонального коефіцієнту, відсутністю бюджетних асигнувань та нецільовим використання коштів. З такими доводами суд не погоджується з наступних підстав.

До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії: Кошторису Апеляційного суду Запорізької області на 2019 з Планом асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету на 2019 та Планом спеціального фонду бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатів) на 2019 рік.

Як вже зазначалося вище, 08.02.2019 ДСА України затверджено штатний розпис на 2019 рік Апеляційного суду Запорізької області з посадовим окладом судді судової палати з розгляду цивільних справ у розмірі 76840 грн.

21.01.2019 затверджений кошторис на 2019 рік, видатки на заробітну плату складали 3 606 800 грн.

25.01.2019 та 05.02.2019 затверджені довідки про зміни до кошторису на 2019, де видатки на оплату праці і нарахування на заробітну плату були зменшені.

21.01.2019 затверджений План асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету на 2019 рік, відповідно до якого передбачено на оплату праці (за січень, березень-листопад 300 000 грн., лютий 270 000 грн., грудень 336 800 грн.)

25.01.2019 та 05.02.2019 затверджені довідки про зміни до Плану асигнувань на 2019 рік, відповідно до якої асигнування на оплату праці були зменшені до кінця 2019 року.

Листом від 05.02.2019 № 11-2440/19 ДСА України повідомляє Голів ліквідаційних комісій апеляційних, апеляційних спеціалізованих судів про те, що з лютого 2019 року до 8 числа кожного місяця потрібно надавати інформацію про необхідність у коштах на виплату суддівської винагороди суддям, заробітної плати працівникам судів що ліквідуються.

Відповідач 2, посилаючись на статті 22, 23 та 55 Бюджетного кодексу України, зазначає про те, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення та лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Однак жодного доказу про відсутність бюджетних асигнувань на фінансове забезпечення діяльності судів у відповідача 2, в тому числі тих, що ліквідовані Указом Президента України, суду не надано. Крім того, слід зазначити, що станом на січень 2019 року Державною судовою адміністрацією України виділялися кошти на оплату заробітної плати, яку позивач у січні отримував без регіонального коефіцієнту 1,2.

Той факт, що у лютому місяці внесено зміни до кошторису на 2019 рік і до Плану асигнувань на 2019 рік Апеляційного суду Запорізької області та зменшені видатки на заробітну плату та оплату праці, жодним чином не впливає на право позивача на нарахування та виплату регіонального коефіцієнту 1,2.

Суд не погоджується і з доводами відповідача 2 щодо нецільового використання бюджетних коштів, з огляду на те, що регіональний коефіцієнт є складовою посадового окладу судді та судом зроблено висновок про наявність правових підстав щодо нарахування та виплати позивачу регіонального коефіцієнту, а враховуючи те, що функцією Державної судової адміністрації України, як головного розпорядника коштів Державного бюджету України є фінансове забезпечення діяльності судів, тому висновок відповідача 2 про нецільове використання бюджетних коштів є не обґрунтованим.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для застосування регіонального коефіцієнту 1,2 при обчисленні базового розміру посадового окладу позивачу, а суддівська винагорода виплачується лише в межах затвердженого штатного розпису, тому суд вважає вимоги щодо: визнання протиправними дій апеляційного суду Запорізької області щодо складання, а Державної судової адміністрації України щодо затвердження штатного розпису апеляційного суду Запорізької області на 2019 рік в частині розрахунку посадового окладу позивача без застосування регіонального коефіцієнту 1,2; визнання протиправними дій апеляційного суду Запорізької області в частині здійснення нарахування суддівської винагороди позивачу без застосування регіонального коефіцієнту 1,2 при обчисленні базового розміру його посадового окладу, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов судді Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Апеляційного суду Запорізької області щодо складання, а Державної судової адміністрації України щодо затвердження штатного розпису Апеляційного суду Запорізької області на 2019 рік в частині розрахунку посадового окладу судді судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_1 в розмірі 76 840 грн. без застосування регіонального коефіцієнту 1,2.

3. Визнати протиправними дії Апеляційного суду Запорізької області в частині здійснення нарахування суддівської винагороди судді судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_1 в розмірі 76 840 грн. без застосування регіонального коефіцієнту 1,2 при обчисленні базового розміру посадового окладу.

4. Зобов`язати Апеляційний суд Запорізької області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 162; ) здійснити перерахунок суддівської винагороди судді ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за січень 2019 року, виходячи із розміру посадового окладу 92 208 грн., із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,2 при обчисленні базового розміру посадового окладу, здійснивши донарахування в розмірі 24 588,80 грн. до суддівської винагороди та сплатити суддівську винагороду після утримання податків і зборів.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 19.06.2019.

Суддя Ю.П. Бойченко