Справа № 826/7811/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 червня 2019 року № 826/7811/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,
Відповідно до пункту 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі по тексту - відповідач-1), Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі по тексту - відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 02 березня 2017 року № Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, яким донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 69 512,95 грн. та штрафні санкції - 6 951,29 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2017 року № Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, яким збільшено податок на доходи фізичних осіб в сумі 47 059,64 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2017 року № Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, яким збільшено військовий збір у сумі 3 963,05 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 19 квітня 2017 року №Ф-768-17 - єдиний внесок 33 346,63 грн. та штраф 6 951,29 грн. станом на 31 березня 2017 року.

- визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 17 січня 2017 року №Ф-- єдиний внесок 71 373,40 грн. станом на 17 січня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в акті перевірки не встановлено відсутності у позивача на момент перевірки первинних документів по проведеним за перевірений період господарським операціям, або порушень під час їх оформлення. При цьому, норми Податкового кодексу України не пов`язують можливість включення до складу собівартості продукції відповідних витрат із фактом підтвердження оплати за придбані товари (роботи, послуги). Водночас, відповідачі не заперечують реальність здійснених позивачем господарських операцій та факту пов`язаності понесених витрат із господарською фізичної особи-підприємця.

На думку позивача, за епізодом порушення щодо неправомірного формування витрат висновки акта перевірки викладені не чітко, не в повній мірі, та без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених порушень, що унеможливлює встановити які саме суми витрат, на підставі яких первинних документів і по відносинам із якими контрагентами позивач безпідставно включив до складу витрат за перевірений період.

Також, позивач стверджував про порушення відповідачами порядку надіслання оскаржуваних вимог та порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

В ході судового розгляду представник позивача адміністративний позов підтримав та просив суд його задовольнити.

У запереченнях на позовну заяву представник Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проти позову заперечував з підстав того, що до перевірки Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не надано підтверджуючих документів, розрахункових документів, чеків) щодо формування витрат, пов`язаних з веденням підприємницької діяльності. Водночас, перевіркою встановлено заниження оподатковуваного доходу на загальну суму 4 008 913,23 грн. в 2015 році - 211 362,43 грн., чим порушено вимоги пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Крім того, представник відповідача-1 зазначив, що рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02 березня 2017 року № Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві винесено на підставі акту перевірки від 05 січня 2017 року №47/26-52-13-06/ відповідно до вимог чинного законодавства.

Також, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04 липня 2017 року №Ф-768-17 сформовано відповідно до вимог чинного законодавства згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

У судовому засіданні представник відповідачів проти позову заперечував.

Відповідно до пункту 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом до 15 грудня 2017 року) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Пунктом 10 частини 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом після 15 грудня 2017 року) визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

В період з 08 грудня 2016 року по 28 грудня 2016 року Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі вимог статті 77 Податкового кодексу України та наказу №783 від 28 листопада 2016 року «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» та №847 від 21 грудня 2016 року «Про проведення термінів проведення документальної планової виїзної перевірки», виданих Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, відповідно до направлень №477/26-52-13-06 від 08 грудня 2016 року, №478/26-52-13-06 від 08 грудня 2016 року, №479/26-52-13-06 від 08 грудня 2016 року, №480/26-52-13-06 від 08 грудня 2016 року, №481/26-52-13-06 від 08 грудня 2016 року, №483/26-52-13-06 від 08 грудня 2016 року, проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ОСОБА_1 податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 05 січня 2017 року №47/26-52-13-06/.

За результатами перевірки встановлено порушення:

- пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, а саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 завищено обсяги валових витрат у 2015 році на загальну суму 211 362,45 грн., в результаті чого занижено оподаткований (чистий) дохід в перевіряємому періоді на суму - 37 647,71 грн.;

- підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 розділу ІІ підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не надано до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві податковий розрахунок сум доходу і сум утриманого податку за формою 1-ДФ за 1 квартал 2015 року;

- пункту 10 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06 липня 1995 року, підприємцем не надано до перевірки контрольні стрічки за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року;

- пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не перераховано до бюджету єдиного внеску на загальну суму - 71 373,40 грн. донараховано єдиного соціального внеску за перевіряємий період в сумі 71 373,40 грн.;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в частині нарахування, утримання та перерахування до бюджету військового збору, в результаті чого не перераховано до бюджету військового збору за 2015 рік на загальну суму 3 170,44 грн. донараховано військового збору за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року на загальну суму 3 170,44 грн.

Вказані висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що за результатами перевірки банківських виписок, видаткових накладних, податкових накладних, фіскальних чеків, квитанцій, платіжних доручень, актів виконаних робіт, Книги обліку доходів та витрат, сума витрат, пов`язаних з одержанням доходу склала 4 471 878,94 грн. (в т.ч. собівартість оплаченого та проданого товару - 3 910 480,34 грн., витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, єдиний соціальний внесок - 242 068,04 грн., оренда приміщень, послуги банку, комунальні послуги, оплата електроенергії, послуги охорони, інші господарські витрати, а також витрати, які не пов`язані із веденням підприємницької діяльності, технічне та сервісне обслуговування РРО - 319 330,56 грн.). За результатами перевірки правильності відображення валових витрат фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 порушень встановлено: завищення витрат в сумі 211 362,43 грн., відповідно до додатку 4 до декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою» у колонці 5 вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, а саме вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані відображена платником податку в розмірі - 4 121 842,77 грн., за даними перевірки - 3 910 480,34 грн.

До перевірки фізичною особою-підприємцем не надано підтверджуючих документів, а саме: розрахункових документів чеків) щодо формування витрат, пов`язаних з веденням підприємницької діяльності.

Також, перевіркою правильності визначення об`єкту оподаткування та обчислення суми податку з доходів фізичних осіб встановлено, що сума чистого доходу, що підлягає оподаткуванню згідно декларацій про доходи склала: задекларований складає: 53 664,82 грн., в т.ч. роздрібна торгівля - 295 891,28 грн., послуги - 349 556,10 грн.); фактичний складає - 265 027,25 грн., в т.ч. роздрібна торгівля - 84 528,85 грн.), послуги - 349 556,10 грн. Перевіркою правильності визначення об`єкту оподаткування встановлено заниження обсягів оподатковуваного доходу за перевіряємий період на загальну суму 211 362,43 грн.

На підставі акту перевірки та висновків, зазначених у ньому, податковим органом 17 січня 2017 року прийнято:

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 7 137,34 грн.;

- вимогу №Ф-, якою встановлено, що загальна сума боргу платника єдиного внеску станом на 17 січня 2017 року становить 71 373,40 грн.

Крім того, 16 січня 2017 року Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 56 471,57 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 37 647,71 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 18 823,86 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 . збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 3 963,05 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 3 170,44 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 792,61 грн.

Також, 02 березня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято рішення №, на підставі якого до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 6 951,29 грн.

За результатами адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення від 16 січня 2017 року № та № на підставі рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві скасовано як такі, що прийняті неналежним органом.

Також, рішенням про результати розгляду первинної скарги від 24 лютого 2017 року №1335/С/26-15-10-02-16 Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17 січня 2017 року № Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Матеріалами справи також підтверджується, що рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19 травня 2017 року №3997/0/26-15-10-01-16 скасовано вимогу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 07 березня 2017 року №Ф-768-17.

На підставі вказаних рішень та акта перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 04 квітня 2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 47 059,64 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 37 647,71 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 9 411,93 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 04 квітня 2017 року, яким збільшено суму військового збору в розмірі 3 963,05 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 3 170,44 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 792,61 грн.;

- вимогу №Ф-768-17 від 19 квітня 2017 року, якою визначено, що станом на 31 березня 2017 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені становить 40 297,92 грн., з якої 33 346,63 грн. недоїмка, а 6 951,29 грн. - штраф.

Незгода позивача із вказаними рішеннями зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

З акту перевірки вбачається, що в період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування, обліку та звітності; задекларована сума валового доходу за 2015 рік склала 4 736 906,19 грн., в т.ч. роздрібна торгівля - 4 387 350,09 грн., дослідження і розробка в галузі гуманітарних та суспільних наук - 349 556,10 грн.

Відповідно до наданих документів на перевірку, а саме: Z-звітів, зареєстрованих та вклеєних у Книгах обліку розрахункових операцій, звітів РРО, банківських виписок, Книги обліку доходів та витрат, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в перевіряємому періоді здійснював підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі продуктами харчування, тютюновими виробами, алкогольними, безалкогольними напоями, пивом, надання маркетингових послуг та послуг з надання в оренду нерухомого майна.

При цьому, задекларована сума витрат, пов`язаних з господарською діяльністю за 2015 рік вклала 4 683 241,37 грн. (в т.ч. собівартість оплаченого та проданого товару - 4 121 842,77 грн., витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, єдиний соціальний внесок - 242 068,04 грн., оренда приміщень, послуги банку, комунальні послуги, оплата електроенергії, послуги охорони, інші господарські витрати, а також витрати, які не пов`язані із веденням підприємницької діяльності, технічне та сервісне обслуговування РРО - 319 330,56 грн.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування врегульоване статтею 177 Податкового кодексу України (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин).

Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до положень пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України фізична особа - підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, вправі зменшити свій загальний оподатковуваний дохід тільки на суму документально підтверджених витрат, які відносять до витрат операційної діяльності згідно із розділом ІІІ цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла станом на 01 січня 2015 року) визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно із пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

При цьому, фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (пункт 177.10 статті 177 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 5,6 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16 вересня 2013 року №481, самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Аналізуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з її здійсненням.

При цьому, фізична особа-підприємець може віднести до складу витрат, витрати, що безпосередньо пов`язані з отримання доходів, перелік яких визначено пунктами 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України за умови, що факт понесення таких витрат підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наявних матеріалів справи вбачається, що у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік позивачем задекларовано доходи, отримані фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування у розмірі 53 664,82 грн., що підтверджується записами, відображеними у книзі обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність №41035/21 від 20 грудня 2013 року.

Також, в матеріалах справи наявний акт передачі документів, яким підтверджується факт передання позивачем під час перевірки: книги №41035/21 обліку доходів і витрат за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року; банківській виписки за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року; квитанції, чеки тощо за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року; витяг з Єдиного реєстру податкових накладних за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року; акти виконаних робіт, рахунки-фактури тощо за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року; видаткові накладні, товарні накладні, товарно-транспортні накладні від постачальника за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

При цьому, копії вказаних документів надано в ході розгляду даної справи, а також акти звірки взаєморозрахунків за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Також, в акті перевірки не встановлено відсутності у позивача на момент перевірки первинних документів по проведеним за перевірений період господарським операціям, або порушень під час їх оформлення. Водночас, єдиною підставою для висновку про завищення валових витрат податковий орган зазначив про ненадання позивачем платіжних документів щодо підтвердження оплати товару.

Вимогами Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за №1686/24218, визначено, що до Книги відомості в такому порядку: у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем документально підтверджено витрати, пов`язані з господарською діяльністю, а відтак, викладені в акті перевірки від 05 січня 2017 року №47/26-52-13-06/ щодо завищення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 обсягів валових витрат за 2015 рік на суму 211 362,45 грн., в результаті чого занижено оподаткований (чистий) дохід в перевіряємому періоді на суму 37 647,71 грн. не знайшли свого підтвердження в ході з`ясування обставин справі по суті, а відтак податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2017 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо нарахування військового збору, суд зазначає таке.

Згідно з підпунктами 1.1-1,4 пункту 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Враховуючи висновок суду щодо неправомірності висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, суд вважає, що висновок контролюючого органу щодо заниження позивачем військового збору також є безпідставним, а тому податкове повідомлення-рішення № від 19 квітня 2017 року про збільшення грошового зобов`язання за платежем військового збору та застосування штрафних санкцій належить визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 02 березня 2017 року № та вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, суд виходить з наступного.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону, платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Згідно пункту 3 частини 1 статті 7 даного Закону, сума єдиного внеску складає для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 цієї статті Закону встановлено, що єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Згідно з частини 3 статті 9 цього Закону, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Таким чином, враховуючи неправомірність винесення податкового повідомлення-рішення, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, суд вважає, що вимога Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17 січня 2017 року №Ф- та вимога Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19 квітня 2017 року №Ф-768-17 також належать визнанню протиправними та скасуванню.

Суд звертає увагу, що пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Оскільки, прийняття рішення про застосування фінансових санкцій від 02 березня 2017 року № Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві є похідним від визначення позивачу розміру єдиного внеску, у суду наявні підстави для скасування вказаного рішення в судовому порядку.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи відповідачі належними та допустимими доказами не підтвердили правомірність прийняття оскаржуваних рішень.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 02 березня 2017 року № Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

3. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04 квітня 2017 року № та № Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

4. Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 19 квітня 2017 року №Ф-768-17 та Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 17 січня 2017 року №Ф-.

5. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 713 (сімсот тринадцять) гривень 74 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (02217, місто Київ, вулиця Закревського, 41, ).

6. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 982 (дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 72 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук