Справа № 0640/4174/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4174/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

21 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2018 року позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області не зважаючи на численні звернення позивача не ініціює скасування дозволу на імміграцію іноземцю, громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 , чим, на думку позивача, проявляє протиправну бездіяльність.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

20 травня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги.

12 червня 2019 року до суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Положеннями статті 129 КАС України передбачено, що виклик (повідомлення) сторін про час, день та місце розгляду справи можливий шляхом надсилання тексту повістки електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

З матеріалів справи встановлено, що з метою належного та своєчасного повідомлення сторін у справі, секретарем судового засідання 12.06.2019 року було здійснено телефонні дзвінки за вказаними у адміністративній справі номерами телефонів, про що складено відповідну телефонограму.

Проте, позивач та третя особа в судове засідання не з`явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявка суду не відомі.

Разом з тим, положеннями ч.3 ст. 296 КАС України визначено, що апеляційна скарга може містити клопотання особи про розгляд справи за її участі. За відсутності такого клопотання вважається, що особа не бажає брати участі у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Однак, як вбачається змісту апеляційної скарги, позивач не заявляв клопотання про розгляд справи за його участю а відтак за відсутності такого клопотання, суд прийшов до висновку, що позивач не бажає приймати участь в розгляді справи.

Враховуючи, що розгляд справи призначено у межах строку визначеного КАС України, а також те, що сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що було винесено протокольну ухвалу від 18.06.2019 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_2 09.02.2009 року було надано безстроковий дозвіл на імміграцію в Україну, що стверджується наявною у матеріалах справи копією дозволу на імміграцію в Україну №1723 (том ІІ, а.с. 9).

15 червня 2018 року до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області із Секретаріату Кабінету Міністрів України надійшла заява ОСОБА_1 щодо ініціювання скасування посвідки громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 .

Додатком до вказаного звернення надано копію повідомлення від 08 червня 2018 року №Б-875/0-793/6-18 з Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, в якому зазначено про вжиті заходи Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області до директора СТОВ "Райдуга" без зазначення особи (том І, а.с. 88 на звороті).

Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області листом №Б-10082-18/1801.13/4309-18 від 05 липня 2018 року направило відповідь з роз`ясненням вимог законодавства щодо встановленої процедури скасування дозволу на імміграцію та відсутністю на час розгляду звернення підстав для прийняття рішення про скасування документів, з урахуванням норм законодавства щодо заборони втручання в особисте і сімейне життя, не допущення збирання, використання інформації про особу без її згоди (том І, а.с. 90 ).

15 червня 2018 року до Кабінету Міністрів України позивачем також було направлено скаргу щодо здійснення подання на скасування посвідки на постійне або тимчасове проживання в України виданої громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 (том І, а.с. 89 ).

Вказану заяву Секретаріатом Кабінету Міністрів України було передано до Державної міграційної служби України та листом ДМС України вих. №Б-11359-18/8.1/3760-18 від 25 липня 2018 року позивачу повідомлено, що при розгляді фактів, викладених у скарзі, порушень вимог законодавства начальником Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області не встановлено (том І, а.с. 106 ).

Управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області зроблено запит вих. №1801.13-4725/18.2-18 від 19 липня 2018 року (том І, а.с. 93) до Радомишльського відділення Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області для з`ясування наявності підстав для скасування дозволу на імміграцію іноземцю у зв`язку із здійсненням досудового розслідування за кримінальним провадженням №0000668 (том І, а.с. 95).

Радомишльське відділення Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області листом вих. №3308/218/03-18 від 20 липня 2018 року повідомило, що кінцеве рішення по кримінальному провадженню не прийняте, підстави для скасування дозволу на імміграцію іноземцю - ОСОБА_2 , визначені статтею 12 Закону України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року №2491-ІІІ, відсутні (том І, а.с. 94).

27 липня 2018 року на адресу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області повторно надійшло звернення ОСОБА_1 від 26 липня 2018 року з проханням здійснити подання щодо скасування посвідки, виданої ОСОБА_2 (том І, а.с. 91). Додатками до звернення зазначено: копія акту та припису Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 08 червня 2018 року (том І, а.с. 98-99) та копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців (том І, а.с. 100-101 ).

Листом за №Б-10082-18/1801.13/5001-18 від 01 серпня 2018 року Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області направило позивачу відповідь про відсутність на час розгляду звернення, підстав для прийняття рішення про скасування документів, із урахуванням повідомлення Радомишльського відділення Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області та вимог Закону України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року №2491-ІІІ (том І, а.с. 92).

ОСОБА_1 07 серпня 2018 року на адресу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області направив запит на отримання інформації, який було зареєстровано відповідачем за вх. №ЗПІ-Б/7/1801-8 від 08 серпня 2018 року (том 1, а.с. 96 ).

Відповідач листом за №ЗПІ-Б/7/1801-8/1801.13/5438-18 від 15 серпня 2018 року повідомив ОСОБА_1 , що питання про скасування дозволу мають право порушувати: ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Зазначено, що запит до Радомишльського відділення Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області направлявся у зв`язку із здійсненням досудового розслідування за кримінальним провадженням №0000668.

Також зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не є органом, який у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, а тому не може самостійно порушувати питання про скасування дозволу на імміграцію іноземцю.

Таким чином, повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 08 червня 2018 року №Б-875/0-793/6-18 не є підставою для порушення питання щодо скасування дозволу відповідно до вимог Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (том І, а.с. 102).

Позивачем на адресу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області було направлено скаргу від 29 серпня 2018 року щодо протиправних дій посадових осіб відповідача та зобов`язання скасування посвідки на постійне або тимчасове проживання на території України, видану ОСОБА_2 , яку було зареєстровано відповідачем за вх. №Б-350/6/1801-8 від 31 серпня 2018 року (том 1, а.с. 103 ).

Відповідач листом вих. №Б-350/6/1801.13/6583-18 від 27 вересня 2018 року повідомив ОСОБА_1 про відсутність на час розгляду звернення підстав для прийняття рішення про скасування документів, передбачений статтею 12 Закону України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року №2491-ІІІ (том І, а.с. 105).

Не погоджуючись із наданими відповідями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду заяв відсутні правові підстави для скасування ОСОБА_2 дозволу на імміграцію, передбачених статтею 12 Закону №2491-III.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною другою статті 19 Основного Закону визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Положеннями статті 24 Конституції України закріплено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У відповідності до статті 26 Основного Закону іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 32 Конституції України встановлено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Положеннями статті 33 Основного Закону закріплено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з статтею 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

За нормами статті 23 Закону №3773-VI нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчиниш злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року №2491-III (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2491-III).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 6 Закону №2491-III визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Так, за приписами пунктів 2, 3 частини першої статті 6 Закону №2491-III центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов дія надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, яро скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону №2491-III особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно до статті 12 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

- з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що утратили чинність;

- іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

- дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

- це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

- іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- в інших випадках, передбачених законами України.

Частиною першою статті 13 Закону №2491-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень даті - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №1983).

Згідно із пунктами 21-24 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону №2491-III, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону №2491-III, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання та на підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону №2491-III. Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Беєлер проти Італії, Онер`їлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії").

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Відповідно до судової практики ЄСПЛ (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття.

Аналізуючи доводи апелянта щодо протиправності дій відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Апелянт, як на підставу скасування дозволу на імміграцію громадянину Російської Федрації посилається на те, що позивачем систематично надавалась інформація про порушення громадянином Російської Федерації норм чинного законодавства, що є підставою для ініціювання компетентним органом процедури скасування дозволу на імміграцію іноземцю та громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 . Крім того, посилається на факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, а також здійснення досудового розслідування за кримінальним провадженням №0000668.

Проте, колегія суддів вважає, що вказані доводи не є належними, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, будь якого подання від МВС України, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби або органів, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про Імміграцію до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області не надходило, будь яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності таких повідомлень матеріали справи не містять.

Крім того, судова колегія наголошує, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не є органом, який у межах наданих повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, та, як наслідок, не може самостійно порушувати питання про скасування дозволу на імміграцію іноземцю, а тому повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 08 червня 2018 року №Б-875/0-793/6-18 не є підставою для порушення питання щодо скасування дозволу відповідно до вимог Порядку №1983.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що за порушення вимог земельного законодавства ОСОБА_2 притягнуто до встановленої законодавством відповідальності, однак, факт порушення земельного законодавства не є тотожним порушенню міграційного законодавства.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про те, що на даний час здійснюється досудове розслідування за кримінальним провадженням №0000668, що є підставою для скасування дозволу, оскільки листом Радомишльського відділення Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області вих. №3308/218/03-18 від 20 липня 2018 року було повідомлено, що кінцеве рішення по кримінальному провадженню не прийняте, підстави для скасування дозволу на імміграцію іноземцю - ОСОБА_2 , визначені статті 12 Закону №2491-ІІІ, відсутні (том І, а.с. 94).

Будь яких доказів, позивачем ді до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, щодо визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення не надано та матеріали справи не містять.

З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність на час розгляду справи правових підстав для скасування ОСОБА_2 дозволу на імміграцію, передбачених статтею 12 Закону №2491-III.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні адміністративного позову.

При цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Натомість оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.