Справа № 520/1431/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 р.Справа № 520/1431/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків) від 09.04.2019 року (повний текст складено 15.04.19 року) по справі № 520/1431/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області - "Повідомлення про прийняття рішення про відмову внесення змін про оператора ринку та потужність" від 01.02.2019 року № 39.1/167; зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області внести зміни до відомостей Державного реєстру потужностей операторів ринку, а саме- додатково зазначити вид діяльності - реалізація харчових продуктів, які не потребують дотримання температурного режиму та можуть зберігатися при температурі вище 10 °С і залишатися придатними для споживання людиною, щодо потужності під реєстраційним номером r-UA-20-29-4268.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області не виконало свого обов`язку, передбаченого п.5.1 Порядку № 39 від 10.02.2016 року, наслідком чого стало винесення відповідачем оскаржуваного рішення "Повідомлення про прийняття рішення про відмову внесення змін про оператора ринку та потужність" від 01.02.2019 року № 39.1/167.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року по справі № 520/1431/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, щоФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області було проведено державну реєстрацію потужності (реєстраційний номер r-UA-20-29-4268) з метою використання її за видом діяльності: діяльність, пов`язана з харчовими продуктами, які не потребують дотримання температурного режиму та можуть зберігатися при температурі вище 10°С і залишатися придатними для споживання людиною, а саме: транспортування, інший вид діяльності: транспортування, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією повідомлення ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 39.1/2498 від 18.07.2018 р.

Згідно повідомлення, вказана діяльність (транспортування) буде здійснюватися оператором ринку за адресою: АДРЕСА_3 , яка є місцем проживання позивача.

Так, 25.01.2019 року ФОП ОСОБА_1 на адресу ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області було направлено повідомлення про зміну в інформації про оператора ринку та потужність щодо внесення змін до інформації про оператора ринку та потужність, яка має особистий реєстраційний номер r-UA-20-29-4268, в якому просив доповнити інформацію в реєстрі іншим видом діяльності: реалізація харчових продуктів, які не потребують дотримання температурного режиму та можуть зберігатися при температурі вище 10°С і залишатися придатними для споживання людиною, а саме - вид діяльності: реалізація.

Проте, повідомленням ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області від 01.02.2019 року за № 39.1/167 було відмовлено у внесенні змін з зв`язку тим, що позивачем не була вказана адреса фактичного розташування потужності, з якої позивач має намір здійснювати реалізацію харчових продуктів відповідно до вимог п.3 ст. 25 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" та п.1.6 наказу Мінагрополітики та продовольства від 10.02.2016 року № 39. Окрім того, в повідомлення про державну реєстрацію потужності (реєстраційний номер r-UA-20-29-4268) не можуть бути внесені зміни щодо виду діяльності (реалізація харчових продуктів), так як вищезазначений дозвіл (реєстрація потужності) був виданий за іншим видом діяльності, пов`язаної з харчовими продуктам, які не потребують дотримання температурного режиму та можуть зберігатися при температурі вище 10°С і залишатися придатними для споживання людиною, а саме: транспортування, інший вид діяльності: транспортування. Вищезазначена реєстрація потужності (транспортного засобу) була проведена за адресою місця проживання позивача (квартири за адресою: АДРЕСА_3 ), що є можливим згідно пункту 1.7 наказу Мінагрополітики та продовольства від 10.02.2016 року №39.

Відповідач також зазначив, що повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у державній реєстрації потужності (реалізація харчових продуктів) з зазначенням адреси позивача ( АДРЕСА_3 ) вже приймалося двічі, останнє - 12.12.2018 року № 39.1/5293, з аналогічних підстав.

Не погоджуючись з рішенням ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області від 01.02.2019 року № 39.1/167, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки позивачем при державній реєстрації потужності (вид діяльності, що планується здійснювати з використанням потужності: реалізація харчових продуктів) було надано неповну інформацію та не вказано її адресу відповідно до вимог Закону №771/97-ВР, тому згідно положень п. 3.7 Порядку оскаржуване позивачем рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області - "Повідомлення про прийняття рішення про відмову внесення змін про оператора ринку та потужність" від 01.02.2019 р. №39.1/167 є законним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що позивач у своєму повідомленні від 25.01.2019 р. просив Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області внести зміни до інформації про оператора ринку та потужність (особистий реєстраційний номер r-UA-20-29-4268) та доповнити його ще іншим видом діяльності, реалізація харчових продуктів, які не потребують дотримання температурного режиму та можуть зберігатися при температурі вище 10°С і залишатися придатними для споживання людиною, а саме: вид діяльності реалізація. ФОП ОСОБА_1 в зазначеному повідомленні від 25.01.2019 р. вказав, що ця діяльність (реалізація харчових продуктів) буде здійснюватися оператором ринку за адресою: АДРЕСА_3 (житловий будинок), яка є адресою іншої потужності - діяльність, пов`язана з харчовими продуктами, які не потребують дотримання температурного режиму та можуть зберігатися при температурі вище 10°С і залишатися придатними для споживання людиною, а саме: транспортування.

Колегія суддів зазначає, що порядок проведення державної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам врегульовано Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.02.2016 р.№ 39, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2016 р. за № 382/28512 (далі - Порядок № 39) .

Відповідно до п.1.2. Порядку № 39 у ньому терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів".

Пунктом 1.3. Порядку № 39 встановлено, що оператор ринку харчових продуктів (далі - оператор ринку), який провадить діяльність, що відповідно до вимог Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" не вимагає отримання експлуатаційного дозволу, зобов`язаний подати до територіального органу компетентного органу заяву про державну реєстрацію потужності, яка використовується на будь-якій стадії виробництва та/або обігу харчових продуктів, відповідно до цього Порядку.

Згідно з п. 1.4. Порядку № 39 оператор ринку, який провадить діяльність з виробництва та/або обігу харчових продуктів рослинного походження, не подає до територіального органу компетентного органу заяву про державну реєстрацію потужності, на яку цим оператором ринку отримано експлуатаційний дозвіл.

Вимогами п.1.6. Порядку № 39 визначено, що державній реєстрації підлягає кожна окрема потужність оператора ринку.

За пунктом 1.7. Порядку № 39 адресою потужності, яка є транспортним засобом або іншим рухомим майном, вважається місцезнаходження (місце проживання) оператора ринку, в управлінні якого перебуває така потужність.

Положеннями п. 69 ст. 1 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" визначено, що потужності - споруди або комплекс споруд, приміщення, будівлі, обладнання та інші засоби, включаючи транспортні засоби, а також територія, що використовуються у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів;

Крім того, адреса потужності повинна відповідати пунктам 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.41 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів", а саме: бути спланованим, сконструйованим та розміщеним для належного утримання, чищення та/або дезінфекції, запобігання або мінімізації будь-якого забруднення, а також здійснення заходів, необхідних для забезпечення гігієнічних вимог, у тому числі заходів з боротьби із шкідниками, запобігання накопиченню бруду, контакту з токсичними речовинами та матеріалами, забрудненню харчових продуктів, підтримання необхідних температурних режимів; мати належну природну або механічну вентиляцію. Система вентиляції має бути сконструйована таким чином, щоб механічний потік повітря із забрудненої зони не потрапляв до чистої зони, був забезпечений безперешкодний доступ до фільтрів та інших частин, які необхідно чистити або замінювати; забезпечуватися належним природним та/або штучним освітленням приміщення, необхідним для виробництва та/або зберігання харчових продуктів; підлога повинна мати достатню дренажну систему, конструкція якої запобігатиме ризику забруднення. При відкритих та/або частково відкритих дренажних каналах рух відходів має бути з чистої до забрудненої зони.

Порядок внесення змін до відомостей Реєстру врегульованого п. 5.1. Порядку № 39, згідно якого оператор ринку зобов`язаний повідомити територіальний орган компетентного органу про зміни в інформації про оператора ринку та потужність, що визначена у підпунктах 1, 3, 4 пункту 3.5 розділу III цього Порядку, не пізніше 10 робочих днів з дати настання таких змін. Компетентний орган вносить відповідні зміни до відомостей Реєстру протягом 5 робочих днів з дати надходження відповідного повідомлення оператора ринку.

Підпунктами 1, 3, 4 пункту 3.5 розділу III цього Порядку визначено що рішення про державну реєстрацію потужності містить таку інформацію: найменування або прізвище, ім`я та по батькові оператора ринку;адреса потужності; вид діяльності, що планується здійснювати з використанням потужності;

Таким чином, за приписами п. 5.1 та п. 1, 3, 4 пункту 3.5 Порядку № 39 передбачено лише внесення змін до інформації про оператора ринку та потужності.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем завлено вимогу про зобов`язання відповідача внести зміни до відомостей Державного реєстру потужностей операторів ринку, а саме додатково зазначити вид діяльності - реалізація харчових продуктів, які не потребують дотримання температурного режиму та можуть зберігатися при температурі вище 10 °С і залишатися придатними для споживання людиною, щодо потужності під реєстраційним номером r-UA-20-29-4268.

Наведене свідчить про те, що позивач фактично просить здійснити дії щодо надання дозволу здійснити господарчу діяльність з реалізації харчових продуктів з квартири, яка не переведена у нежитловий фонд.

Відповідно до ч.4 ст.4 Житлового кодексу Української PCP до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Згідно з п. 4.4. Положення про порядок переведення жилих приміщень та жилих будинків в нежилі, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 06.07.2011 р. № 336/11 Управління містобудування та архітектури у 10-ти денний термін направляє запити щодо можливості переведення жилого будинку чи жилих приміщень в нежилі для розміщення в них об`єктів невиробничої сфери до органів державного санітарного та пожежного нагляду, Департаменту житлового господарства, адміністрації відповідного району та управління містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації (у разі віднесення будинку до пам`ятки архітектури).

Водночас, матеріали справи не містять доказів направлення позивачем до Головного управління Держпродспоживслужби Харківської області, як правонаступника органів санітарного нагляду відповідного запиту та його розгляду.

При цьому, ст. 150 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність у вигляді попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, під`їздів, придомових територій, порушення правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, безгосподарне їх утримання, а також самовільне переобладнання та перепланування жилих будинків і жилих приміщень, використання їх не за призначенням, псування жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та об`єктів благоустрою.

Позивач у своєму повідомленні просив додати новий вид діяльності, а саме: реалізація харчових продуктів, які не потребують дотримання температурного режиму та можуть зберігатися при температурі вище 10 °С і залишатися придатними для споживання людей. Додаючи цей вид діяльності з використанням потужності за вказаною, позивач фактично просить провести державну реєстрацію нової потужності, яка не є транспортним засобом або іншим рухомим майном.

Види діяльності, зазначені позивачем є протилежними за своїм змістом, а отже і потужності, які використовуються у цих видах діяльності є відмінними, що в свою чергу, свідчить про те, що і вимоги як до потужностей так і до приміщень в яких розташовуються ці потужності є відмінними, тому колегія суддів вважає, що позивач повинен був звернутись із заявою про державну реєстрацію потужності, а не про зміну в інформації про оператора ринку та потужність.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача з непроведення державної реєстрації потужності та внесення інформації про неї до Державного реєстру потужностей операторів ринку, зобов`язання Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області внести зміни до відомостей Державного реєстру потужностей операторів ринку, а саме додатково зазначити вид діяльності - реалізація харчових продуктів, які не потребують дотримання температурного режиму та можуть зберігатися при температурі вище 10 °С і залишатися придатними для споживання людиною, щодо потужності під реєстраційним номером r-UA-20-29-4268.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачекs.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року по справі № 520/1431/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року по справі № 520/1431/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 18.06.2019 року