Справа № 140/1615/19
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1615/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововолинсько-Іваничівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Нововолинсько-Іваничівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі Нововолинсько-Іваничівське ОУ ПФУ Волинської області, відповідач) про визнання відмови у призначенні пенсії за віком протиправною; зобов`язання зарахувати до пільгового стажу період роботи з 28.01.2002 року по 31.03.2004 року, з 01.04.2004 року по 31.01.2006 року, з 01.02.2006 року по даний час на посаді помічника командиру взводу РПГ та призначити та виплачувати пенсію за віком із дня звернення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, позивач після досягнення 50 років звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на що отримав відмову. Відповідач не зарахував до пільгового стажу період роботи з 28.01.2002 року по 31.03.2004 року, з 01.04.2004 року по 31.01.2006 року, з 01.02.2006 року по даний час з тих підстав, що ОСОБА_1 у зазначені періоди працював за сумісництвом. Позивач вважає, що відповідач безпідставно не зарахував дані періоди роботи до пільгового стажу, оскільки робота помічника командира взводу РПГ відноситься до професій, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1. Крім того, позивач зазначає, що у трудовій книжці, яка була надана відповідачу наявні усі необхідні записи, дані записи виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, а тому немає підстав сумніватися у їх правильності чи неточності. Також, позивач вважає незаконним застосування до нього пункту 9 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 року №383 (далі Порядок №383), оскільки поняття «сумісні роботи, професії та посади» та поняття «робота за сумісництвом» мають різний зміст.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_1 з 28.01.2002 року по 30.06.2013 року працював лікарем-терапевтом за сумісництвом, а з 01.07.2013 року по даний час працює на посаді лікаря загальної практики-сімейної медицини за сумісництвом. Посади лікаря-терапевта та лікаря загальної практики-сімейної медицини не передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461, як такі, що дають право виходу на пенсію на пільгових умовах. Також зазначає, що позивачем не було надано підтверджуючих документів, щодо тривалості роботи та фактичних виходів на роботі за сумісництвом, а тому не було підтверджено можливість роботи у вільний від основної роботи час. З посиланням на пункт 9 Порядку №383 вважає, що не має підстав зараховувати оскаржувані періоди роботи до пільгового стажу.

Ухвалою суду від 03.06.2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 28.01.2002 року був прийнятий на посаду помічника командира взводу, лікаря РПГ у Нововолинський взвод Червоноградського воєнізованого гірничорятувального загону. З 01.04.2004 року був переведений в Західний регіональний спеціальний воєнізований аварійно-рятувальний загін на посаду помічника взводу РПГ, а з 01.02.2006 року був переведений в Львівсько-Волинський воєнізований гірничорятувальний загін. Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.11-12).

02.04.2019 року, досягнувши 50-річного віку, позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.51).

10.04.2019 року Нововолинський відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Нововолинсько-Іваничівського ОУ ПФУ Волинської області прийняв рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пільгової пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

В даному рішенні відповідач зазначив, що згідно довідки від 25.03.2019 року №65 позивач з 28.01.2002 року по 31.03.2004 року, з 01.04.2004 року по 31.01.2006 року, з 01.02.2006 року по даний час виконує роботи в підземних умовах за професією, посадою помічник командира взводу, що передбачено Списком №1, розділ 1, підрозділ 5, пункт 1.5б, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36, що передбачено Списком №1, розділ 1, підрозділ 5, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461, який безпосередньо забезпечує здійснення екстрених і невідкладних заходів щодо запобігання та ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру та їх наслідків, проведення пошукових і аварійно-рятувальних робіт. Разом з тим, ОСОБА_1 з 28.01.2002 року по 30.06.2013 року працював лікарем-терапевтом за сумісництвом, а з 01.07.2013 року по даний час працює на посаді лікаря загальної практики-сімейної медицини за сумісництвом. Посади лікаря-терапевта та лікаря загальної практики-сімейної медицини не передбачені списками №1 та №2, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461, як такі, що дають право виходу на пенсію на пільгових умовах. Також в данному рішенні зазначено, що позивачем не було надано документів, щодо тривалості робочого дня та фактичних виходів на роботі за сумісництвом, не було підтверджено виконання роботи у вільний від основної роботи час, а тому немає законних підстав для зарахування періодів роботи за Списком №1 з 28.01.2002 року по 31.03.2004 року, з 01.04.2004 року по 31.01.2006 року, з 01.02.2006 року по даний час

Вважаючи, що відповідач безпідставно не зарахував даних періодів роботи до пільгового стажу, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (пункт 1 частина друга статті 114 Закону № 1058-IV) .

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Як передбачено пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Наведене свідчить, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, і лише в разі її відсутності або відсутності у ній відповідних записів, що не дозволяє з`ясувати відомості про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів. Зокрема, підтвердження спеціального трудового стажу шляхом подання уточнюючої довідки має проводитися тоді, коли відсутня трудова книжка або у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право особи на пенсію на пільгових умовах.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками №1 та №2 деталізоване у Порядку № 383.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації. Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника. У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637.

Суд зазначає, що у трудовій книжці позивача містяться записи про його роботу на посаді помічника командира взводу, лікаря РПГ у Нововолинському взводі Червоноградського воєнізованого гірничорятувального загону з 28.01.2002 року, в Західному регіональному спеціальному воєнізованому аварійно-рятувальному загоні з 01.04.2004 року та в Львівсько-Волинському воєнізованому гірничорятувальному загоні з 01.02.2006 року (а.с. 11 - 12).

Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162, а також і Списком №1 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають «командири взводів, їх заступники (помічники)» (позиції 1.5б підрозділу 1.5 «Аварійно-рятувальні частини (станції)» розділу I «Гірничі роботи») .

Відповідно до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року за №461, розділ 1 «Гірничі роботи» підрозділ 5 «Державна воєнізована гірничорятувальна служба» право на пенсію на пільгових умовах мають особовий склад, який безпосередньо забезпечує здійснення екстрених і невідкладних заходів щодо запобігання та ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру та їх наслідків, проведення пошукових і аварійно-рятувальних робіт.

Таким чином, посада помічника командира взводу, згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , віднесена до Списків №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Крім того, як вбачається з довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 25.03.2019 року №65, ОСОБА_1 працює повний робочий день в Львівсько-Волинському ВГРЗ і за період з 28.01.2002 року по 31.03.2004 року, з 01.04.2004 року по 31.01.2006 року, з 01.02.2006 року і по даний час виконує роботи в підземних умовах за професією, посадою помічник командира взводу, що передбачено Списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Також, згідно наказів від 23.08.1994 року №104/а (а.с.64); від 27.08.1999 року №38 (а.с.38); від 20.01.2000 року №18 (а.с.65); від 28.12.2004 року №526 (а.с.26); від 25.11.2009 року №185 (а.с.24); від 23.10.2014 року №182 (а.с.21) було проведено атестацію робочих місць, яким затверджено перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням, до яких, зокрема, належить і посада позивача.

Отже, вищезазначеними документами підтверджено, що позивач у період з 28.01.2002 року по 31.03.2004 року, з 01.04.2004 року по 31.01.2006 року, з 01.02.2006 року по даний час працював повний робочий день на посаді, яка належить до Списку №1, що дає останньому право на зарахування цих періодів до пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.

Також, у рішенні про відмову у призначенні пільгової пенсії, відповідач зазначив, що посади лікаря-терапевта та лікаря загальної практики-сімейної медицини не передбачені списками №1 та №2, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461, як такі, що дають право виходу на пенсію на пільгових умовах. Крім того, посилався на неподання позивачем документів, щодо тривалості робочого дня та фактичних виходів на роботі за сумісництвом, разом з тим не було підтверджено виконання роботи у вільний від роботи час.

Проте, суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи наявна довідка від 13.03.2019 року, яка підтверджує, що позивач з 28.01.2002 року по 30.06.2013 року працював лікарем-терапевтом за сумісництвом у вільний від основної роботи час в Поромівській сільській лікарській амбулаторії Іваничівської центральної районної лікарні та довідка від 26.03.2019 року, зі змісту якої вбачається, що позивач з 01.07.2013 року по даний час працює в КНП «Іваничівський районний ЦПМСД» Іваничівської районної ради на посаді лікаря загальної практики-сімейної медицини Поромівської АЗПСМ за сумісництвом у вільний від основної роботи час. Крім того, суд зазначає, що позивач звертався з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах у зв`язку з перебуванням на посаді помічника командира взводу, яка передбачена Списками №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а тому посилання відповідача на те, що посади лікаря-терапевта та лікаря загальної практики-сімейної медицини не передбачені списками №1 та №2, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461, як такі, що дають право виходу на пенсію на пільгових умовах є необґрунтованими, так як позивачем і не стверджується, що дані посади відносяться до посад за списками №1 та №2, що дають право виходу на пенсію на пільгових умовах

Суд також вважає безпідставними посилання відповідача на пункт 9 Порядку №383 як на підставу відмови у зарахуванні періодів роботи за Списком №1 з 28.01.2002 року по 31.03.2004 року, з 01.04.2004 року по 31.01.2006 року, з 01.02.2006 року по даний час, оскільки відповідно до вказаного пункту пенсії за сумісними роботами, професіями та посадами працівників, зайнятих у виробництвах та на роботах, передбачених Списками, призначаються: 1) за Списком №2, якщо одна із виконуваних робіт, професій чи посад передбачена в Списку №1, а інша в Списку №2; 2) на загальних підставах, якщо одна із виконуваних робіт, професій чи посад передбачена в Списку №1 або Списку №2, а інша цими Списками не передбачена.

Разом з тим, суд зазначає, що суміщення професій (посад) це виконання працівником поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією, посадою (в межах робочого часу за основною роботою). Тоді як сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Таким чином, основними відмінностями сумісництва та суміщення є те, що робота за сумісництвом виконується у вільний від основної роботи час, тобто за межами нормальної тривалості робочого часу, а робота при суміщенні професій (посад) - одночасно з основною роботою без звільнення від неї, тобто в рамках нормальної тривалості робочого часу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач працював саме за сумісництвом, у вільний від основної роботи час, а тому суд вважає безпідставним посилання відповідача на пункт 9 Порядку №383 як на підставу для не зарахування позивачу періодів роботи з 28.01.2002 року по 31.03.2004 року, з 01.04.2004 року по 31.01.2006 року, з 01.02.2006 року по даний час, оскільки робота позивача помічником командира взводу відноситься до професій, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, крім того, дані обставини підтверджені матеріалами справи, зокрема в трудовій книжці позивача є необхідні записи про його роботу у спірні періоди, також є дані про проведення атестації робочих місць (відповідні накази в матеріалах справи), а тому у відповідача були відсутні підстави для відмови у зарахуванні вказаного стажу до пільгового за списком № 1.

Відтак, відмова відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах, оформлена рішенням від 10.04.2019 року є протиправною, вказані періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за списком №1, а тому, враховуючи вищезазначене, позов необхідно задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення Нововолинського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Нововолинсько-Іваничівського ОУ ПФУ Волинської області від 10.04.2019 року; зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 28.01.2002 року по 31.03.2004 року, з 01.04.2004 року по 31.01.2006 року, з 01.02.2006 року по даний час на посаді помічника командира взводу та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із дня звернення.

Крім того, відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Враховуючи те, що суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 768,40 грн., що підтверджуються квитанцією від 14.05.2019 року №44093 (а. с. 2).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Оцінюючи співмірність витрат позивача на правничу допомогу із складністю предмету позову та обсягу наданих робіт, суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Отже, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, належать до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин необхідні договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені в установленому порядку.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2000,00 грн. за надання професійної правової допомоги.

Як вбачається із наявних у справі письмових доказів (договору про надання правничої допомоги від 26.04.2019 року (а.с.41), розрахунку витрат на правничу допомогу від 14.05.2019 року (а.с.43), квитанції до прибуткового касового ордера від 14.05.2019 року №11 (а.с.42), позивач сплатив адвокату Свередюк Юлії Анатоліївні кошти в загальному розмірі 2000,00 грн. за написання позовної заяви.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просить суд відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу, так як оцінка вартості послуг адвоката є завищеною.

Враховуючи те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. підтверджується належними та допустимими доказами, крім того, відповідачем не обґрунтовано у чому саме полягає завищення витрат позивача на професійну правничу допомогу, тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід також стягнути витрати у розмірі 2000,00 грн. за надання професійної правової допомоги

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Нововолинського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Нововолинсько-Іваничівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 10 квітня 2019 року.

Зобов`язати Нововолинсько-Іваничівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 28 січня 2002 року по 31 березня 2004 року, з 01 квітня 2004 року по 31 січня 2006 року, з 01 лютого 2006 року по даний час на посаді помічника командира взводу.

Зобов`язати Нововолинсько-Іваничівське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із дня звернення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Нововолинсько-Іваничівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (45400, Волинська область, місто Нововолинськ, бульвар Шевченка, 7, ідентифікаційний код 40442724) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко