Справа № 1.380.2019.001559
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001559
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 1.380.2019.001559 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною і скасування відмови, стягнення одноразової грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просив:

- Визнати протиправною та скасувати відмову Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 21.02.2019 року у призначенні ОСОБА_1 одноразової допомоги, у зв`язку із встановленням III (третьої) групи інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції;

- Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III (третьої) групи інвалідності внаслідок травми та захворювання, отриманих під час виконання ним службових обов`язків у розмірі 480250 (чотириста вісімдесят тисяч двісті п`ятдесят) гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 03.10.2016 року № 147/ос звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації).

04.04.2017 року позивачу встановлена III група інвалідності - травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА №359671 від 04.04.2017

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності від 04.04.2017, серія 12 ААА №002468 позивачу встановлено ступінь втрати працездатності 45%, з яких: 30% - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, 15% - захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків.

11.02.2019 року позивач звернувся з заявою до Національної поліції України з проханням виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням III групи інвалідності на підставі травми та захворювання, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

Листом від 21.02.2019 року відповідач відмовив у призначені і виплаті вказаної допомоги з тієї підстави, що пунктом 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядком та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності, які затверджені наказом МВС України від 11.01.2016 № 4 не передбачено випадки за яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлено внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у періоді здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Позивач вважає протиправним спірне рішення відповідача про відмову у виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби прийнято з використанням повноважень, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що 19.02.2019 року відповідачем складено висновок, яким було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з відсутністю правових підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Листом від 21.02.2019 за вих. № 1535/4203/2019 відповідачем поінформовано позивача про відсутність правових підстав для призначення одноразової грошової допомоги за пунктом 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 23.02.2016 №27, виданого військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Львівській області», ОСОБА_2 визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до довідки серії 12 ААА № 002468 від 04.04.2017 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданої Комунальним закладом Львівської обласної Ради «Львівський обласний Центр медико-соціальної експертизи» та копії виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 04.04.2017 серії 12 ААА №359671, виданої цим же закладом, Позивачу з 04.04.2017 була встановлена III група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено зі служби в поліції наказом Департаменту внутрішньої безпеки України від 03.10.2016 № 147 о/с за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням реорганізації) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII.

Тобто у позивача відсутня одна з обов`язкових умов на призначення одноразової грошової допомоги для колишніх поліцейських, а саме, причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути хвороба, що зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції та Позивач повинен був звільнитися зі служби в поліції згідно з пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII., а не згідно з пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що 08.04.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін.

Судом встановлені наступні обставини:

03.01.2016 року наказом Т.в.о Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 147-ос «По особовому складу», згідно Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням реорганізації) частини 1 статті 77 полковника поліції ОСОБА_1 (П-443529) - начальника управління внутрішньої безпеки у Львівській області з 03 жовтня 2016 року з виплатою компенсації за 26 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2016 році.

Вислуга років на день звільнення складає:

у календарному обчисленні для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та виплати надбавки за вислугу років - 02 роки 03 місяці 15 днів;

у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 21 рік 08 місяців 06 днів;

час служби в Державній податковій адміністрації - 10 років 02 місяці 29 днів;

на пільгових умовах - 07 років 00 місяців 03 дні;

час навчання - 02 роки 05 місяців 06 днів;

усього для призначення пенсії - 41 рік 04 місяці 11 днів.

Підстава: рапорт Родинюка Л.В. від 03.10.2016, наказ Національної поліції України від 26.01.2016 № 62 «Про затвердження штату Департаменту внутрішньої безпеки».

11.02.2019 року позивач звернувся з заявою до Національної поліції України з проханням виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням III групи інвалідності на підставі травми та захворювання, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

Листом від 21.02.2019 року № 1535/4203/0219 Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України «Про виплату одноразової грошової допомоги» відмовив у призначені і виплаті вказаної допомоги з тієї підстави, що правові підстави для призначення одноразової грошової допомоги за пунктом 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» відсутні.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає, що має право на стягнення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми та захворювання, отриманих під час виконання ним службових обов`язків.

Вказані обставини, та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Закон України «Про Національну поліцію» № 580-ІV.

Згідно з ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 163/28293, який набрав чинності 29.02.2016 року (далі - Порядок №4).

Підпунктом 4 пункту 5 розділу 1 Порядку № 4, зі змінами та доповненнями внесеними наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.09.2016 року № 916, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у випадку пов`язаному з проходженням служби в органах внутрішніх справ-обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з п. 1 Розділу ІІ Порядку №4, днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку № 4).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про "закон", стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Таким чином, вищезазначене положення Закону України «Про Національну поліцію» застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

1. причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;

2. інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

3. причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Судом не враховуються аргументи позивача, оскільки судом встановлено, що позивач звільнений зі служби в поліції за п. 4 (через скорочення штатів) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», а не за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З цих же підстав враховуються заперечення відповідача, оскільки у позивача відсутня одна з обов`язкових умов на призначення одноразової грошової допомоги для колишніх поліцейських, а саме, причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути хвороба, що зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Вказана позиція суду по суті узгоджується із позицією ВС від 15.04.2019 року у справі 823/1798/18.

Відповідно позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10) про визнання протиправною і скасування відмови, стягнення одноразової грошової допомоги, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 19.06.2019 року.

Суддя Гавдик З.В.