Справа № 120/1978/19-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Вінниця

24 червня 2019 р. справа № 120/1978/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Дончик В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Лукомовчанської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, Жмеринського районного відділу освіти, Начальника Жмеринського районного відділу освіти Жмеринської районної державної адміністрації Цимбал Інни Володимирівни про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

19.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Лукомовчанської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, Жмеринського районного відділу освіти, Начальника Жмеринського районного відділу освіти Жмеринської районної державної адміністрації Цимбал Інни Володимирівни, у якому просила:

- визнати протиправну бездіяльність Жмеринського районного відділу освіти та його начальника щодо не внесення змін до наказу № 45 від 09.06.2017 року про звільнення особового складу Лукомовчанської ЗОШ І-ІІ ступенів, де пунктом 3 зазначеного наказу було зобов`язано директора Лукомовчанської ЗОШ І-ІІ ступенів попередити технічний персонал зазначеної школи про їх звільнення;

- визнати протиправну бездіяльність Жмеринського районного відділу освіти та Лукомовчанської ЗОШ І-ІІ ступенів щодо не поновлення позивача на роботі та не внесення змін Лукомовчанською ЗОШ І-ІІ ступенів до трудової книжки позивача в частині того, що відпали підстави звільнення позивача, оскільки судом скасовано рішення Лука Мовчанської сільської ради 11 сесії 7 скликання від 24 березня 2017 року щодо зміни юридичної особи - Лукомовчанської ЗОШ І-ІІ ступенів на загальноосвітню школу 1 ступеня (реорганізація школи), які на даний час є недійсними в трудовій книжці позивача;

- зобов`язати Жмеринський районний відділ освіти та начальника Жмеринського районного відділу освіти Цимбал І.В. внести зміни до наказу № 45 від 09.06.2017 року про звільнення особового складу Лукомовчанської ЗОШ І-ІІ ступенів, де пунктом 3 зазначеного наказу було зобов`язано директора Лукомовчанської ЗОШ І-ІІ ступенів попередити технічний персонал зазначеної школи про їх звільнення;

- зобов`язати Жмеринський районний відділ освіти та начальника Жмеринського районного відділу освіти Цимбал І.В. видати наказ, яким зобов`язати Лукомовчанську ЗОШ І-ІІ ступенів негайно поновити позивача на роботі;

- зобов`язати Лукомовчанську ЗОШ І-ІІ ступенів негайно поновити позивача на роботі через скасування відповідного запису в трудовій книжці позивача щодо підстав звільнення позивача та внесення іншого запису про поновлення на роботі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначила, що 31.10.2006 року згідно спільного наказу №17 Жмеринського районного відділу освіти та наказу виданого по Лукомовчанській ЗОШ І-ІІ ступенів, вона прийнята на роботу на посаду завгоспа Лукомовчанської ЗОШ І-ІІ ступенів, тобто перебувала в трудових відносинах із зазначеним навчальним закладом.

Вподальшому, рішенням Лука-Мовчанської сільської ради від 24.03.2017 року постановлено змінити назву (реорганізувати) юридичної особи Лукомовчанської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів на Лукомовчанську загальноосвітню школу 1 ступеня.

На підставі даного рішення Відділом освіти Жмеринської РДА прийнято наказ № 45 від 09.06.2017 року, яким зобов`язано директора Лукомовчанської ЗОШ І-ІІ ступенів попередити технічний персонал школи про можливе звільнення під розписку не пізніше ніж за два місяці до дати звільнення.

Наказом директора Лукомовчанської ЗОШ І-ІІ ступенів № 7 від 12.06.2017 року весь технічний персонал школи, в тому числі і позивачку ОСОБА_1 , попереджено про можливе звільнення.

Іншим наказом директора Лукомовчанської ЗОШ І-ІІ ступенів № 8 від 31.08.2017 року звільнено усіх техпрацівників школи, в тому числі і ОСОБА_1 з 31.08.2017 року у зв`язку із зміною назви (реорганізацією) Лукомовчанської ЗОШ І-ІІ ступенів на Лукомовчанську ЗОШ 1 ступеня на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Однак, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року по справі № 130/1423/17, яке набрало законної сили згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019 року, визнано незаконним та скасовано рішення 11 сесії 7 скликання Лука - Мовчанської сільської ради від 24.03.2017 року "Про зміну назви (реорганізації) Лукомовчанської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів".

Враховуючи те, що на теперішній час відпали обставини, згідно яких відділом освіти Жмеринської РДА був виданий наказ № 45 від 09.06.2017 року, а в подальшому і накази директора Лукомовчанської ЗОШ І-ІІ ступенів № 7 від 12.06.2017 року та № 8 від 31.08.2017 року про попередження технічного персоналу про можливе звільнення та про їх наступне звільнення з 31.08.2017 року, позивач вважає, що наявні підстави для її негайного поновлення на попередній роботі. При цьому, оскільки Жмеринський районний відділ освіти та його керівник на письмові звернення позивачки відмовилися вчиняти дії щодо поновлення її трудових прав, ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначає, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

При цьому пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23.01.2019 року у справі №822/160/16, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, адже визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, у яких виник спір. Згідно правової позиції Верховного Суду публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (Постанова Верховного Суду від 04.09.2018 № 826/1934/17).

Суть заявленого у цій справі спору пов`язана із поновленням прав позивачки ОСОБА_1 у сфері трудових відносин, а саме поновленням на роботі в Лукомовчанській ЗОШ І-ІІ ступенів.

Для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України, спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби та здійснення нею службової діяльності.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон N 889-VIII) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з пунктом 15 частини третьої статті 3 Закону N 889-VIII дiя цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.

Як свідчать матеріали позовної заяви, позивачка перебувала у трудових відносинах із Лукомовчанською ЗОШ І-ІІ ступенів на посаді технічного працівника (завгосп), тобто не була державним службовцем та не здійснювала службової діяльності в розумінні статті 19 КАС України, відповідно, посада, яку вона обіймала (завгосп) не відноситься до посад публічної служби.

Лукомовчанська ЗОШ І-ІІ ступенів, як роботодавець позивачки, під час перебування з останньою у трудових відносинах та на момент звільнення її із роботи, не виступала суб`єктом владних повноважень та не здійснювала по відношенню до позивачки жодних владних управлінських функцій.

Відділ освіти Жмеринської РДА у межах спірних правовідносин пов`язаних із проходженням кар`єри позивачки в навчальному закладі, також не виступає як суб`єкт владних повноважень, оскільки між ним і позивачем жодних публічно-правових відносин не виникало і не могло виникнути виходячи із того, що посада, яку обіймала позивачка, не відноситься до публічної служби.

Заявлені ОСОБА_1 вимоги щодо оскарження протиправної, на її думку, бездіяльності відповідачів та зобов`язання вчинити дії щодо внесення змін в наказ № 45 від 09.06.2017 року про попередження особового складу Лукомовчанської ЗОШ 1-2 ступенів про можливе вивільнення; про видання наказу на негайне поновлення позивача на роботі та скасування відповідного запису в трудовій книжці першочергово спрямовані на вирішення трудового спору та пов`язані між собою єдиною кінцевою метою - поновлення позивачки на роботі в Лукомовчанській ЗОШ. Тобто, за характером спірних правовідносин цей спір є трудовим і участь у цьому спорі державних органів: відділу освіти Жмеринської РДА, Жмеринської районної ради та Жмеринської РДА не відносить цей спір до публічно-правових, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що спір у правовідносинах, які виникають із трудових відносин, не пов`язаних з проходженням публічної служби, є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єктів публічного права і змісту заявлених позовних вимог спрямованих на зобов`язання таких суб`єктів вчинити певні дії.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі N 520/6612/17 та від 27 березня 2019 року у справі № 814/2514/17, висновки яких згідно частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування судом.

За правилами частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином спір, що виник у зв`язку із звільненням працівника з посади, трудова діяльність на якій не пов`язана з проходженням публічної служби, має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За приписами частин 2 та 6 статті 170 КАС України, про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

За таких обставин суд роз`яснює позивачу, що виходячи з приватно-правового характеру даного спору, який виник із трудових відносин, такий спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 19, 170, 256 КАС України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Лукомовчанської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, Жмеринського районного відділу освіти, Начальника Жмеринського районного відділу освіти Жмеринської районної державної адміністрації Цимбал Інни Володимирівни про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 24.06.2019 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович