Справа № 420/2970/19
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2970/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби від 18.04.2019 року № 155-19.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.05.2019 року справу № 420/2970/19 розподілено на суддю Токмілову Л.М.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 10.05.2019 року, в Головному управлінні Державної міграційної служби в Одеській області наручно отримала повідомлення від 25 квітня 2019 року № 116 про скасування рішення про визнання біженцем. В повідомленні зазначалося, що на підставі рішення Державної міграційної служби від 18.04.2019 року № 155-19 позивачу було скасовано рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій № 584-11 від 31.10.2011 року про визнання її біженцем. Після чого, співробітники відповідача вилучили посвідчення біженця серії ПБ № 004116, яке було видано позивачу, як біженцю.

Відповідно до повідомлення про скасування рішення про визнання біженцем підставою для скасування стало повідомлення недостовірних відомостей позивачем. Проте, які саме недостовірні відомості було повідомлено ГУ ДМС не зазначено.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, зазначає порушення відповідачем процедури позбавлення статусу біженця відповідно до ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення стусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 р. № 649.

Ухвалою від 20 травня 2019 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

04.06.2019 року за вхідним № 20135/19 до суду надійшов відзив представника ГУ ДМС України в Одеській області на позовну заяву.

Відповідач, в обґрунтування своєї позиції, зазначає, що відповідно до ст. 11 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 2011 року, в ході здійснення додаткового аналізу матеріалів особової справи 2014OD0185 громадянки Афганістану на установчі дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку визнано біженцем відповідно до рішення ДКНР України від 31.10.2011 р. № 584-11, на підставі всебічного аналізу матеріалів особової справи з урахуванням проведених співбесід від 31.10.2017 року та 08.08.2018 року, ГУДМС України в Одеській області складено рекомендаційний висновок, а оскаржуване рішення було прийнято Державною міграційною службою України.

Підставою для початку процедури, передбаченою ст. 11 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» стало виявлення розбіжностей у матеріалах особової справи з питання сімейного стану особи, що слугувало підставою для проведення додаткової перевірки. Проведений аналіз наявних матеріалів породжує обґрунтовані сумніви щодо правдоподібності клопотання в цілому та мають ознаки вчинення омани з боку позивача під час звернення із відповідною заявою про визнання біженцем, на що очевидно вказують встановлені факти.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 21.06.2011 року позивач звернулась до Державного комітету України у справах національностей та релігій Управління міграційної служби у м. Києві із заявою про надання статусу біженця № 78/1.

Згідно статті 11 Закону України «Про біженців» оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця проводиться на підставі особистої заяви іноземця чи особи без громадянства або її законного представника, поданої до органу міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за місцем тимчасового перебування заявника.

Згідно протоколу Управління міграційної служби у м. Києві від 21.06.2011 року, відповідно до статті 11 ЗУ «Про біженців» громадянку Афганістану, ОСОБА_1 ознайомлено з порядком прийняття рішення за її заявою, правами і обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

Головний спеціаліст відділу у справах біженців Управління міграційної служби у м. Києві Боднар В.І., розглянувши справу № 11.25.0074-01 громадянки ОСОБА_1 , на підставі прийнятої заяви, проведеної співбесіди, під час якої заявником була повідомлена інформація, що потребує додаткового вивчення, відповідно до абзацу 3 статті 12, статті 11 ЗУ «Про біженців» від 21 червня 2001 року, прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

Наказом начальника Управління міграційної служби у м. Києві № 530 від 13.07.2011 року, вирішено прийняти документи гр. Афганістану, ОСОБА_1 до оформлення для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

13.09.2011 року, за результатами розгляду справи ОСОБА_1 (№ АДРЕСА_2 ), на підставі висновку головного спеціаліста відділу у справах біженців Боднар В.І., а також на підставі поданих матеріалів, протоколу співбесіди, відповідно до абзацу 2 ст. 1 ЗУ «Про біженців», начальник Управління міграційної служби у м. Києві зробив висновок, згідно якого вважав за доцільне надати, ОСОБА_1 статус біженця у зв`язку з належністю до певної соціальної групи.

Після чого, 31.10.2011 року, заступник голови ліквідаційної комісії Державного комітету України у справах національностей та релігій Управління міграційної служби у м. Києві, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», за результатами розгляду особової справи № 11.25.0074-01, вирішив підтримати висновок Управління міграційної служби у м. Києві, та визнати біженцем громадянку Афганістану, ОСОБА_1 , як особу, яка має цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками належності до певної соціальної групи.

В подальшому, наказом заступника начальника Головного управління ДМС України в Одеській області ДМС України від 01 серпня 2014 року № 139, розглянувши матеріали особової справи № 11.25.0074-01 гр. Афганістану ОСОБА_1 , визнаної в Україні біженкою, яка була на правлена ГУ ДМС у м. Києві, у зв`язку зі зміною місця проживання ( АДРЕСА_3 ), на підставі листа ДМС України Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства від 07.07.2014 року № 8.5/2716-14, вирішив, взяти на облік управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області особову справу гр. ОСОБА_1 , та присвоїти особовій справі № 11.25.0074-01 в журналі № 1 реєстраційний номер 2014OD0185.

В матеріалах особової справи громадянки Афганістану, ОСОБА_1 № 2014OD0185 наданої представником відповідача, наявний лист Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану датований 15.09.2017 року вихідний № 5577/47-42, який адресований Управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області, зі змісту якого вбачається, що з метою проведення державної реєстрації народження дитини, Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області просить надати інформацію щодо сімейного стану громадянки Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас, РАЦС повідомляє, що у посвідчені біженця, виданому Держкомнацрелігій України від 31.10.2011 року № 584-11, в графі сімейний стан зазначено «одружена», проте жодних підтверджуючих документів ОСОБА_1 надати не може, та стверджує, що у шлюбі не перебуває.

На вказаний лист Одеського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, заступник начальника Головного управління ДМС України в Одеській області повідомляє, що за особовою справою ОСОБА_1 спостерігаються суперечливі відомості по сімейному стану. Так, за протоколом співбесіди від 29.06.2011 року виявлено, що її чоловік перебуваючи на території Афганістану зник безвісти. Разом з тим, за протоколом співбесіди від 16.05.2014 року особа вказала, що на території України (м. Одеса) проживає її чоловік, до якого вона переїжджала з м. Києва.

Крім того, заступник начальника Головного управління ДМС України в Одеській області повідомляє, що у зв`язку з зазначеною інформацією та на підставі листа Одеського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, 18.09.2017 року управлінням прийнято рішення про проведення додаткової перевірки шляхом, передбаченої ст. 11 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

31.10.2017 року уповноваженою особою ДМС в Одеській області проведено співбесіду з громадянкою ОСОБА_2 , про що складено протокол співбесіди.

Того ж дня, заступником начальника Головного управління ДМС України в Одеській області повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до п. 7.3 розділу VII Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених МВС України, повідомляє, що стосовно неї розпочато процедуру втрати, позбавлення статусу біженця та скасування рішення про визнання біженцем, передбачена статтею 11 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту».

Відповідно до п. 7.3 Правил, ОСОБА_1 має право брати участь у розгляді шляхом надання відповідних пояснень (усних чи письмових) та надання матеріалів, які можуть мати суттєве значення при прийняті відповідного рішення за результатами розгляду подання.

На вказаному листі-повідомлені мається відмітка з датою та підписом ОСОБА_1 про отримання.

19.04.2018 року позивачем на ім`я заступника начальника Головного управління начальника управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області подано заяву з проханням видати довідку про облік, яку зареєстровано в управлінні за вх. № 5/1-109.

На вказану заяву позивача, 22.05.2018 року заступником начальника Головного управління ДМС України в Одеській області надано відповідь, згідно якої, позивача повідомлено, що стосовно неї розпочато процедуру втрати, позбавлення статусу біженця та скасування рішення про визнання біженцем, передбачена статтею 11 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», у зв`язку з чим їй відмовлено у видачі довідки про облік з метою подальшого набуття громадянства України.

Наказом заступника начальника Головного управління начальником управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області ДМС України № 204 від 25.10.2018 року, наказано: заповнити заяву-анкету на обмін посвідчення біженця у відповідності до рішення ДКНР України від 31.10.2011 № 584-11 року; направити усі необхідні документи до ДМС з метою оформлення нового посвідчення біженця у відповідності до чинного законодавства; посвідчення біженця серії ПБ 002766 вважати недійсним та строк дії нового посвідчення біженця проставити до 31.10.2023 року; вилучити проїзний документ серії TD 003084 та направити його з метою подальшого знищення до ДСІОБГ ДМС.

19.03.2019 року, Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції головне управління ДМС в Одеській області ДМС України, винесено подання про скасування рішення щодо визнання біженцем по справі № 2014OD0185, яким рекомендовано ДМС, відповідно до ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 2011 року, пп. «в» пункту 7.7 Розділу VII Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту і скасування рішення про визнання статут біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, скасувати рішення про визнання біженцем громадянці Афганістану на установчі дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач стверджує, що ключові елементи історії переслідування особи, на підставі якої її було визнано біженцем, не співпадають із її реальними причинами виїзду з Афганістану та подальшим зверненням за міжнародним захистом в України.

На підставі вказаного подання, рішенням Державної міграційної служби України від 18.04.2019 року № 155-19, вирішено скасувати рішення Держкомнацрелігій України від 31.10.2011 року № 584-11 про визнання громадянки ОСОБА_2 біженцем у зв`язку з тим, що вона повідомила недостовірні відомості, що стали підставою для визнання її біженцем.

Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.

Стаття 11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» регулює порядок та підстави втрати і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Статус біженця та додатковий захист втрачаються у разі, якщо особа: добровільно знову скористалася захистом країни громадянської належності (підданства); набула громадянства України або добровільно набула громадянства, яке мала раніше, або набула громадянства іншої держави і користується її захистом; добровільно повернулася до країни, яку вона залишила чи за межами якої перебувала внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; будучи особою без громадянства, може повернутися в країну свого попереднього постійного проживання, оскільки обставин, за яких її було визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, більше не існує; отримала притулок чи дозвіл на постійне проживання в іншій країні; не може відмовлятися від користування захистом країни своєї громадянської належності, оскільки обставин, на підставі яких особу було визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, більше не існує.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно п. 1.1 розділу I вказаних Правил, ці Правила визначають процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно п. 7.1 Правил рішення про втрату або позбавлення статусу біженця, або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути прийнято ДМС за поданням територіального органу ДМС за місцем проживання біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Подання про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вноситься територіальним органом ДМС за власною ініціативою у випадку, якщо особа, яка визнана біженцем або якій надано додатковий захист, повідомила недостовірні відомості чи пред`явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (п. 7.3 Правил).

Згідно пп. «в» п. 7.4 Розділу VII Правил, у разі отримання територіальним органом ДМС документів, що містять хоча б одну з підстав, що передбачені пунктом 7.2 або 7.3 цього розділу, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС готує подання про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту або про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк підготовки подання не може перевищувати двох місяців з дня отримання документів, що містять одну з підстав, передбачених пунктами 7.2 або 7.3 цього розділу.

У поданні про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, обов`язково зазначаються відомості щодо підстав для підготовки такого подання (особиста заява біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, клопотання органу Служби безпеки України чи іншого органу державної влади, власна ініціатива територіального органу ДМС), а також викладаються обставини, що підтверджують наявність підстав для втрати або позбавлення статусу біженця чи додаткового захисту або для скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У поданні також викладається обґрунтована пропозиція територіального органу ДМС щодо прийняття відповідного рішення. Подання уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС (особи, яка здійснювала розгляд отриманих матеріалів) затверджується керівником структурного підрозділу територіального органу ДМС, до повноважень якого належить реалізація законодавства у сфері біженців, осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

У цьому поданні обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та назви установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Подання повинно включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.

До подання долучаються документи, що підтверджують викладені у поданні факти, а також особова справа біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області ДМС України, ще з 15.09.2017 року прийнято рішення про проведення додаткової процедури перевірки шляхом порушення процедури, передбаченої ст. 11 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме після отримання листа від Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

Після чого, 31.10.2017 року відповідачем проведено співбесіду з позивачем, під час якої, як вказує відповідач, встановлені розбіжності у ключових елементах історії переслідування особи, на підставі якої її було визнано біженцем, та на які посилається відповідач у поданні про скасування рішення щодо визнання біженцем від 19.03.2019 року.

Судом встановлено, що з дня отримання відповідачем інформації стосовно повідомлення недостовірних відомостей позивачем та отримання ним документів, що підтверджують таку інформацію пройшло більше двох місяців (пп. «в» п. 7.4 Розділу VII Правил), а саме з 31.10.2017 року по 19.03.2019 року.

Враховуючи вищевикладене порушення відповідачем вказаної норми, тягне за собою протиправність винесення ДМС України рішення про скасування рішення про визнання біженцем від 18 квітня 2019 року № 155-19.

Посилання відповідача на протокол проведення співбесіди з позивачем від 08.08.2018 року, не підтверджується наданими до суду доказами та матеріалами справи.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, судом встановлено, що дії відповідача у даному випадку не відповідають нормам чинного законодавства та призводять до порушення прав та законних інтересів позивача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав до суду достатні та беззаперечні докази, не навів належні доводи, що підтверджують відсутність з його боку порушення чинного законодавства, в той час як доводи позивача знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 18.04.2019 року № 155-19 про скасувати рішення Держкомнацрелігій України від 31.10.2011 року № 584-11 про визнання громадянки ОСОБА_2 біженцем.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Суддя Л.М. Токмілова

.