Справа № 160/2146/19
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2019 року м. Дніпросправа № 160/2146/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року (суддя Дєєв М.В., м. Дніпро, повний текст складено 14.03.2019 року)

у адміністративній справі 160/2146/19 за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат,-

в с т а н о в и в:

06.03.2019 року Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі - позивач), звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на свою користь витрати, пов`язані з його утриманням у зазначеному закладі вищої освіти у розмірі 85682,64 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу від 14.03.2019 року. Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Положеннями ст. 19 КАС України врегульовані питання предметної юрисдикції спорів, що підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. На думку апелянта, згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом. У межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі.

Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у своїх доводах вказує, що на момент відрахування відповідача спори даної категорії вирішувались в порядку цивільного судочинства, судами бралася до уваги практика викладена у постанові Верховного Суду України від 12.10.2016 року у справі № 6-2154цс 16, якою справи щодо відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у ВНЗ потрібно розглядати у порядку цивільного судочинства, одна під час звернення з позовом до суду, Велика Палата Верховного Суду відступила від своєї судової практики та визначила підсудність спорів як адміністративні. Обов`язок щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, передбачений законодавством та закріплений у контракті про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби. Способом захисту та поновлення порушеного права держави є відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі, громадянином ОСОБА_1 шляхом звернення до суду з позовною заявою. Відповідно до п. 3 Порядку відшкодування, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Суд першої інстанції виходив з того, що між Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, з однієї сторони, та відповідачем, з іншої сторони, укладено контракт від 16.08.2017 р., предметом якого є проходження військової служби (навчання) в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Наказом начальника Національної академії №190 від 27.07.2018 року (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії, знято з усіх видів забезпечення та зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії в сумі 89315 грн. 86 коп. Підставою звернення до суду стало не відшкодування ОСОБА_1 , у зв`язку з відрахуванням з числа курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, за відповідним наказом відповідача, витрат пов`язаних з його утриманням в академії за період навчання. Як висновок, судом першої інстанції вказано, що спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерству оборони України, яке у даних правовідносинах не є суб`єктом владних повноважень, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Позов про відшкодування витрат на навчання відповідача у вищому військовому навчальному закладі Міністерства оборони України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами по справі, що наказом начальника Національної академії №31-КС від 20.07.2017 року ОСОБА_1 зараховано на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Наказом начальника Національної академії №205 від 16.08.2017 року (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Національної академії та на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення - з обіду 16.08.2017 року.

Встановлено, що 16.08.2017 року між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів ЗС України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Наказом начальника Національної академії №74-КС від 27.07.2018 року (по особовому складу) із солдатом ОСОБА_1 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у ЗС України курсантами вищого військового навчального закладу через небажання продовжувати навчання, відраховано з числа курсантів та направлено в розпорядження начальника 184 Навчального центру Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного для подальшого проходження строкової військової служби. Наказом начальника Національної академії №190 від 27.07.2018 року (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії та знято з усіх видів забезпечення, зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії в сумі 89315,86 грн.

Отже, на даний час, необхідно встановити підсудність спору щодо відшкодування коштів, що були витрачені Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії на відрахованого курсанта з навчання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Нормами КАС України, разом як і нормами ЦПК України визначено перелік спорів, що підсудні адміністративним судам та судам цивільної юрисдикції. Для розмежування підсудності необхідно враховувати такі складові: склад учасників спору за характером осіб, чи є сторона звернення чи відповідач за позовом суб`єктом владних повноважень ,чи виконує владні функції; предмет звернення з позовом; підстава виникнення спору та досудове його врегулювання; визначення підсудності окремим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Дійсно, згідно ч. 3 ст. 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне судочинства. Однак необхідно враховувати питання того, що відповідач - ОСОБА_1 у випадку перебування на навчанні у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, укладаючи контракт на навчання, перебував у відносинах з Національною академією як відносини публічної служби, взяв на себе певні права та обов`язки, вступив з Національною академією у певні зносини.

Судова колегія нагадує, що адміністративне судочинство, це діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова підготовка громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу проводиться у вищих військових навчальних закладах та у військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів.

Згідно з ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Варто звернути увагу, що питання відносин відрахованого курсанта з вищого навчального військово закладу з навчальним закладному, регулюється окремою нормою, як наприклад Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Порядок відшкодування витрачених коштів здійснюється у позовному порядку, шляхом стягнення коштів, учасником процесу стягнення коштів є Міністерство оборони України, яке виступає від імені держави. Таким чином, підсудність спору щодо відшкодування витрачених на курсанта коштів, необхідно розглядати за суб`єктним складом таким чином, що позивач є державною або державним органом а відповідач суб`єктом публічної дії, який перебував у публічно-правових відносинах з Міністерством оборони України чи військовим навчальним закладом.

Згідно пунктів 2, 8 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі. Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.

Пунктом 7 вищевказаного Порядку передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Згідно з пунктами 1, 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Дія положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Відповідач - ОСОБА_1, перебуваючи на посаді, що відноситься або відносилась до публічної служби, та будучи матеріально відповідальною особою, завдав шкоди державі в особі Міністерства оборони України через Національну академію, шляхом втрати майна в період здійснення ним установлених повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій державного органу.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Вирішення питання щодо підсудності спору також необхідно визначити через аналіз пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України, де передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Колегія суддів вказує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є відшкодування державі збитків або витрачених коштів на особу, що перебувала у трудових відносинах з державою чи на військовій службі.

Спір у даній справі відноситься до адміністративної юрисдикції, оскільки такий спір пов`язаний з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебувала на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби. У межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі, охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції невірно визначив підсудність спору, заявлений позов підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

При вирішені спору, варто звернути увагу, що у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 818/1688/16, підсудність подібних спорів визначено як адміністративну.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 804/285/16 також вказано на те, що спору у справах про відшкодування навчальному закладу особою витрат - вирішуються у порядку адміністративного судочинства. Рішення Великої Палати Верховного Суду слід враховувати при винесенні рішень, оскільки для формування сталої судової практики такі рішення є обов`язковими та повинні братись судами до уваги.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право позивача на звернення до суду, з огляду на те, що необґрунтована відмова у відкритті провадження у справі позбавляє права звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому Законом.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 312, 315, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі 160/2146/19 - скасувати.

Справу № 160/2146/19 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник