Справа № 620/4026/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4026/18 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, суддя Падій В.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, у якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Чернігівській області від 07.11.2018 № Ф-3510-53 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15819,54 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Чернігівській області від 07.11.2018 № Ф-3510-53 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15819 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн. 54 коп. Стягнуто з Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. та понесені витрати на правову допомогу у сумі 10400 (десять тисяч чотириста) грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області подало апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що 23.01.2017 ОСОБА_1 було подано заяву №8-ОПП, однак документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю, не було подано, а відповідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, який надає позивач, адвокатська діяльність була зупинена 01.01.2018. Крім того, 23.01.2017 змінено стан: 3 - прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру), проте, на сьогодні відомості щодо зняття з обліку, припинення діяльності відсутні. З урахуванням вищевикладеного, ГУ ДФС у Чернігівській області вважає, що дії ГУ ДФС у Чернігівській області є правомірними, оскаржувана вимога є такою, що відповідає нормам законодавства.

Крім того, апелянт щодо наведеної вартості виконаних робіт вказує, що вона є завищеною за кількістю витраченого часу адвокатом та не є співмірною з розміром витрат на оплату послуг адвоката з огляду на таке:

- вивчення документів, необхідних по справі з наданням консультації та узгодження позиції з клієнтом ідентичні дії, за які стягується подвійний гонорар (600 грн. +3200 грн,). Крім того, відсутнє документальне підтвердження, чому саме на дані дії було витрачено 4 години, а не 10 хвилин або година;

- щодо аналізу законодавства та судової практики у тому числі практики Верховного Суду слід зазначити, що відповідач не повинен платити адвокату за те, що він не обізнаний у податковому законодавстві та не знає судової практики з розгляду даної категорії справ;

- щодо складання позову, виготовлення копій документів та додатків до позову, то у зв`язку з тим, що справа є нескладною, то незрозуміло на що було витрачено 4 години, адже загальний обсяг позову займає 2.5 сторінки, а виготовлення копій у кількості 6 штук, що підтверджується додатками до позовної заяви, не потребує великої затрати часу;

- щодо участі у суді першої інстанції з урахуванням мінімальних ставок гонорару, затверджених Радою адвокатів Чернігівської області від 16.02.2018, то, по - перше, рекомендації, затверджені Радою адвокатів Чернігівської області носять рекомендаційний характер, та, по-друге, судова справа розглянута за 2 засідання, тривалість кожного не перевищувала 10-15 хвилин.

Також, апелянт зазначив, що сума позову складає 15819, 54 грн., в той час як витрати на адвоката становлять 10400,00 грн. (майже 66% від позову), що є неспівмірним із ціною позову.

20.06.2019 від позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі № 620/4026/18 - без змін.

Також, 20.06.2019 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що Головному управлінню Державної фіскальної служби у Чернігівській області необхідний додатковий час для надання документів та пояснень по справі.

Колегія суддів у задоволенні такого клопотання відмовляє, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи та прийняття рішення по суті вимог апеляційної скарги, а тому відсутні підстави для продовження строку розгляду справи, відкладення розгляду справи для з`ясування інших обставин.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.04.1994 Чернігівською обласною Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури видано Атрощенко Н.А. свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2, на підставі рішення від 13.04.1994 № 1 (а.с.26).

17.09.2009 позивачу видано довідку форми 4-ОПП про взяття на облік платника податків, відповідно до якої останню узято на облік в органах податкової служби (Державної податкової інспекції у місті Чернігові) 17.09.2009 за № 32494 (а.с.28).

ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , виданим 22.12.2009 Пенсійним фондом України (а.с.33).

30.12.2016 позивачем подано до контролюючого органу заяву про здійснення перевірки і зняття її з обліку та заяву форми № 7-ЄСВ про зняття з обліку платника єдиного внеску у зв`язку з припиненням адвокатської діяльності, а 23.01.2017 - заяву форми № 8-ОПП про ліквідацію або реорганізацію платника податків (а.с.29,30,69).

Як вбачається з роздруківки відповідача щодо ідентифікаційних даних позивача від 24.01.2019, ознака незалежної професійної діяльності встановлена 17.09.2009 та знята 23.01.2017 (а.с.50-51).

З 01.01.2018 право ОСОБА_1 на заняття адвокатською діяльністю зупинено на підставі її заяви від 04.12.2017, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України від 08.01.2019 (а.с.26,31).

07.11.2018 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3510-53, відповідно до якої станом на 31.10.2018 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 15819,54 грн. (а.с.32).

Вважаючи оскаржувану вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у позивача, як самозайнятої особи, обов`язку сплати єдиного внеску за 2017-2018 рік в розумінні законодавства про зайнятість населення, та вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226. пункту 14.1. статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Колегією суддів встановлено, що позивач є адвокатом відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2, виданого Чернігівською обласною Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 15.04.1994, на підставі рішення від 13.04.1994 № 1 (а.с.26).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 якого адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

З аналізу зазначених положень законодавства України вбачається, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності за умов, якщо така особа не є найманим працівником та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Борг (недоїмку) позивачу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15819,54 грн. визначено як адвокату - самозайнятій особі, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень п.5 ч.1 ст. 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Облік платників єдиного внеску здійснюється відповідно до статті 5 Закону № 2464-VI, якою передбачено, що взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Відповідачем взято на облік ОСОБА_1 як платника єдиного внеску 10.10.2014 (категорія страхувальника - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність), що підтверджується роздруківкою відповідача щодо ідентифікаційних даних позивача від 24.01.2019 (а.с.50-51).

Приписами пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 вказаного Закону єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Частиною 4 ст. 9 Закону № 2464-VI встановлено, що обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина 5 зазначеної вище норми).

Положеннями ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Частинами 11, 12 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

У свою чергу, відповідно до положень статті 13 Закону № 2464-VI органи доходів і зборів мають право: стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Організація діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначена Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 № 422.

Відповідно до п.1 розділу ІІ цього Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

В ІКП на дату проведення кожної облікової операції підбиваються підсумки за всіма її графами.

За результатами проведення відповідних заходів у зв`язку з ліквідацією або реорганізацією платника податків орган ДФС за основним місцем обліку формує відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати податків і зборів та відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Дата зняття з обліку відповідає даті закриття останньої ІКП або даті отримання повідомлення державного реєстратора про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи у разі, якщо на момент отримання такого повідомлення були закриті всі ІКП.

За наявності грошових зобов`язань або податкового боргу орган ДФС не здійснює подальші процедури щодо зняття платника податків з обліку до їх погашення або визнання такого боргу безнадійним та його списання у порядку, визначеному статтею 101 глави 9 розділу ІІ Податкового кодексу України.

Як було встановлено судом під час розгляду даної справи, позивач перебуває на обліку в Чернігівській ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області (м. Чернігів) як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю з 17.09.2009.

23 січня 2017 року змінено стан: 3 - прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру).

Проте, відомості щодо зняття з обліку, припинення діяльності позивача до теперішнього часу - відсутні.

Порядок обліку платників єдиного внеску визначено наказом Міністерства фінансів України №1162 від 24.11.2014 «Про затвердження Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників».

Відповідно до пункту 1 розділу 5 зазначеного Порядку, у разі прийняття відповідними органами (особами) рішення про ліквідацію, припинення діяльності платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, платник єдиного внеску зобов`язаний у десятиденний строк з дня прийняття відповідного рішення подати до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 7-ЄСВ згідно з додатком 5 до цього Порядку та копії таких документів:

розпорядчого документа (рішення) власника або органу, уповноваженого на те засновницькими документами про ліквідацію;

розпорядчого документа про утворення ліквідаційної комісії;

розпорядчого документа про припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи.

Відповідно до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 № 462), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за № 503/25280, зі змінами внесеними згідно з наказами Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1127, від 27.06.2018 № 589, а саме, п. 11.18: зняття з обліку самозайнятих фізичних осіб як платників податків у контролюючих органах здійснюється у такому порядку: 2) фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку: заяви за формою N 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою N 6-ОПП. Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності, щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу; 6) після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

23.01.2017 ОСОБА_1 було подано заяву №8-ОПП, однак документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю, не було подано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (пункт 1 частини 3 статті 31 Закону № 5076-VI).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, який надає позивач, адвокатська діяльність була зупинена лише 01.01.2018 на підставі заяви позивача від 04.12.2017, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України від 08.01.2019 (а.с.26,31).

Разом з цим, згідно з даними наявної у матеріалах справи ІКП станом на 07.11.2018 позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску, який було нараховано податковим органом виходячи із мінімальної величини бази нарахування єдиного внеску, як для особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність та отримує дохід від цієї діяльності з урахуванням тієї обставини що у вказані періоди платником не було отримано доходу.

При цьому, колегія суддів враховує наступне.

Положеннями статті 32 цього Закону встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Виходячи зі змісту частин 5, 6 статті 31 Закону № 5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (частина 1 статті 17 Закону № 5076-VI).

Отже правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк.

Як встановлено судом вище 30.12.2016 позивачем подано до контролюючого органу заяву про здійснення перевірки і зняття її з обліку та заяву форми № 7-ЄСВ про зняття з обліку платника єдиного внеску у зв`язку з припиненням адвокатської діяльності, а 23.01.2017 - заяву форми № 8-ОПП про ліквідацію або реорганізацію платника податків (а.с.29,30,69). Разом з тим, позивачем не подано документально підтвердженої інформації щодо зупинення адвокатської діяльності, у зв`язку з чим відсутні відомості щодо зняття позивача з обліку та припинення діяльності.

Відтак, зважаючи на те, що заяву до контролюючого органу про здійснення перевірки і зняття позивача з обліку та заяву форми № 7-ЄСВ про зняття з обліку платника єдиного внеску у зв`язку з припиненням адвокатської діяльності, а 23.01.2017 - заяву форми № 8-ОПП про ліквідацію або реорганізацію платника податків було подано позивачем без будь-якого підтвердження зупинення такої діяльності та, враховуючи те, що Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (неотримання доходу), колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно нараховувалась заборгованість позивачу зі сплати єдиного внеску за 2017 рік (8448, 00 грн.), та за перший - третій квартал 2018 року (7371, 54 грн.), оскільки позивачем у добровільному порядку вказана сума заборгованості сплачена не була, то відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб визначений чинним, на момент виникнення спірних правовідносин податковим законодавством, а тому оскаржуване позивачем рішення щодо сплати боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів додатково зазначає, що оскільки наразі позивачем до відповідача розпорядчого документа про припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи не подано та відповідного рішення за наслідком розгляду таких документів до теперішнього часу відповідачем не прийнято, то процедура зняття з обліку триває.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не зверталась до вищестоящого органу ДФС України або до суду щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо не проведення перевірки, чи не вчинення дій за наслідком розгляду заяв позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до КАС України, суд зазначає, що оскільки позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви та позов залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов