Справа № 500/2728/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5574/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Бедрій Х.П.

за участі представника відповідача: Мурована І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року (рішення ухвалене у м. Тернополі судом у складі головуючого судді Шульгача М.П., повний текст рішення складено 22.02.2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Тернопільській області форми «Ф» №1570412 від 28.03.2017 р., яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за 2018 рік по транспортному податку з фізичних осіб в сумі 25 000 грн.; податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №0000563/13-1916 від 26.03.2017 p., яким позивачу визначено за 2017 рік податкове зобов`язання з податку па нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 15 276.80 грн.; податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 0000562-13- 1916 від 26.03.2017 р., яким позивачу визначено за 2017 рік податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 5510,40 грн.; податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0000564/13-1916 від 26.03.2017 р., яким позивачу визначено за 2017 рік податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 11 177,60 грн.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що беручи до уваги середньоринкову вартість його автомобіля він взагалі не міг бути об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році, оскільки його середньоринкова вартість не перевищувала 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 податкового (звітного) року. Також, якщо керуватись інформацією з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2018 році, то автомобіль є об`єктом оподаткування тільки до трьох років включно, а тому податкове повідомлення рішення форми «Ф» №1570412 від 28.03.2017 р. є протиправним і прийняте без достатніх на те підстав. Щодо податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки позивач зазначав, що належно йому майно, а саме: нежитлове приміщення (тарного цеху-гаражу), загальною площею 172,2 кв.м., нежитлове приміщення (тарного цеху), загальною площею 477,4 кв.м., нежитлове приміщення (тарного цеху-гаражу), загальною площею 349,3 кв.м., у відповідності до пп. "є" пп.266.2.2 п.266.2ст.266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування оскільки це будівлі промисловості, а відтак податок на нерухоме майно на них не повинен нараховуватись. Просив позов задоволити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року адміністративний позов задоволено частково. Частково скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС Тернопільської області форми "Ф" № 1570412 від 28.03.2017 року на суму 20833,40 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 264,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління ДФС у Тернопільській області. Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та в цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Audi Q7, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , 2015 року випуску, об`єм циліндрів двигуна - 2967, тип пального - дизель.

Також, позивачу належить нежитлове приміщення (тарного цеху-гаражу), загальною площею 172,2 кв.м., нежитлове приміщення (тарного цеху), загальною площею 477,4 кв.м., нежитлове приміщення (тарного цеху-гаражу), загальною площею 349.3 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належали відкритому акціонерному товариству «Колиндянський концентратно-дріжджовий комбінат».

Враховуючи те, що позивач є власником згаданих автомобіля та нежитлових приміщень, відповідачем 26 березня 2018 року винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0000564/13-1916, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 11177,60 грн., податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0000563/13-1916, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 5510,40 грн., податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0000562/13-1916, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 15276,80 грн. Окрім того, 28 березня 2018 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №1570412, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання по транспортному податку з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 25000,00 грн.

Як видно з матеріалів справи, апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а відтак суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в цих межах.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

ПК України передбачено такий вид податку на майно як транспортний податок, який відноситься до місцевих податків

Відповідно до підпунктів 267.1.1. п.267.1 та 267.2.1 п.267.2 ст.267 ПКУкраїни (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального".

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Відповідно до пп.267.3.1 п.267.3 ст.267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (п.4 ст.267 ПК України).

Відповідно до пп.267.5.1 п.267.5 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно інформації баз даних органів ДФС, позивач є власником легкового автомобіля AUDI Q7, 2015 року випуску, об`ємом двигуна 2967 см3, тип пального - дизель, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , дата реєстрації - 26.02.2016 року.

Відповідно до зазначеного вище Переліку, який міститься на веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України автомобіль марки - AUDI Q7, 2015 року випуску (включно) - до 3 років, об`ємом двигуна 2967 см3, тип пального - дизель є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році.

Разом з тим, як видно із наявної в матеріалах справи довідки ТОВ «Інтер Авто Центр» №27 від 01.08.2018 року, автомобіль AUDI Q7 3.0 TDI quattro з номером кузова - НОМЕР_1 та державним номером НОМЕР_2 був виготовлений 28.02.2015 року.

Відповідно до пп. 267.6.7 п.267.6 ст. 267 ПК України у разі спливу п`ятирічного віку легкового автомобіля протягом звітного року податок сплачується за період з 1 січня цього року до початку місяця, наступного за місяцем, в якому вік такого автомобіля досяг (досягне) п`яти років.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що для розрахунку трьохрічного терміну для визначення розміру податку, який повинен бути сплачений позивачем, необхідно застосовувати згадану норму по аналогії.

Враховуючи те, що згаданий вище транспортний засіб був виготовлений 28.02.2015 року, відтак він набув трьохрічного віку у лютому 2018 року.

Таким чином, автомобіль AUDI Q7, 2015 року випуску, об`ємом двигуна 2967 см3, тип пального - дизель, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 міг бути об`єктом оподаткування лише з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, повинен був врахувати факт спливу трьохрічного віку легкового автомобіля.

А відтак, відповідач повинен був визначити позивачу грошове зобов`язання по транспортному податку у розмірі 4166,60 грн. (25000,00 грн./12 міс.*2 міс.=4166,60 грн.).

Доводи апелянта про те, що позивачу необхідно сплатити транспортний податок за весь календарний рік суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки такі суперечать принципу єдиного підходу до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов`язкових елементів податку (пп.4.1.11 п.4.1 ст.4 ПК України).

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для частково задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі №500/2728/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 19.06.2019р.