Справа № 120/1321/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 червня 2019 р. Справа № 120/1321/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід Олени Степанівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Ніконової Тетяни Василівни

відповідача: Ваколюка Олександра Сергійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, б. 63, м. Вінниця, 21027)

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови позивачеві дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га на території Лісоволисіївської сільської ради Калиновського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (загальна площа земельної ділянки 96,0799 га) та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га на території Лісоволисіївської сільської ради Калиновського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (загальна площа земельної ділянки 96,0799 га), за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень ст.. 118, 122 Земельного кодексу України та встановленими обставинами. У позовній заяві позивачем також заявлено про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_2 начальника відповідача подати у 15-денний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

Позов обґрунтовано тим, що позивач, разом з іншими громадянами, звернулась до відповідача із відповідним клопотанням. Листом відповіддю від 08.11.2018 року відповідач відмовив позивачеві у задоволенні вказаного клопотання, оскільки нормами Земельного кодексу України (далі ЗК України) не передбачено можливості приватизації земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою, а також спірний земельний масив переданий у власність інших осіб на підставі розпорядження Калинівської РДА від 25.09.2007 року. З таким рішенням позивач не погоджується, оскільки на законодавчому рівні (ст.. 118 ЗК України) закріплено підстави для відмови, які є вичерпними і додаткового тлумачення не потребують. Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту і повинні бути оформлені розпорядчим документом відповідача наказом. Відсутність належним чином оформленого наказу відповідача про надання дозволу або відмову у його наданні, не зважаючи на надіслання позивачеві листа відповідача від 08.11.2018 року про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити та розцінюється позивачем як бездіяльність. Позивач посилається на постанову Верховного суду від 11.04.2018 року по справі № 806/2208/17 та від 20.09.2018 року по справі № 804/5597/15, постанову Пленуму Верховного суду України від 18.02.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», практику Європейського суду з прав людини.

Ухвалою від 22.04.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 16.05.2019 року.

08.05.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Положеннями ст.. 116, 118 ЗК України не передбачено можливості безоплатної приватизації земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою. Вказані норми не містять посилання на можливість надання дозволу на розробку саме технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. За таких обставин, відповідачем було відмовлено позивачеві у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою. Крім цього, спірна земельна ділянка передана у власність інших осіб згідно розпорядження Калинівської РДА від 25.09.2007 року № 436. Погоджено проект організації території земельних часток (паїв) , протокол розподілу земельних ділянок між власниками земельних паїв, технічну документацію із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян-членів реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» с. Лісова Лисіївка. Позивач бажає отримати земельну ділянку, яка відповідає земельній ділянці № 707 затвердженої технічної документації. Розпорядженням Калинівської РДА № 75 від 04.04.2016 року передано в оренду ФОП ОСОБА_3 земельні ділянки невитребуваних земельних часток (паїв). Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат. Власники сертифікатів мають право виділити земельні ділянки в натурі. Таким чином, відповідач не є розпорядником не витребуваних земельних паїв. Відповідач зазначає, що вимоги ЗК Українп не містять приписів щодо обов`язку прийняти рішення про надання або відмову у надані дозволу у формі наказу. Відповідач приймає накази, які стосуються його внутрішньої діяльності. Положенням про управління також не передбачено прийняття всіх рішень у формі наказу. Суд не може зобов`язати відповідача прийняти рішення, оскільки це буде втручанням у його дискреційні повноваження. Відповідач посилається на практику Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного суду стосовно дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

14.05.2019 року позивачем надано до суду клопотання про доручення до матеріалів справи рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.02.2019 року по справі № 120/4577/18-а та інших доказів.

У судовому засіданні 16.05.2019 року сторони надавали усні пояснення. Розгляд справи було відкладено на 05.06.2019 року.

05.06.2019 року відповідачем до суду надані додаткові пояснення стосовно того, що фактично спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності. Відповідачем були вжиті заходи щодо виправлення помилки при реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 в частині зміни права власності. Згідно даних публічно-кадастрової картки України та витягу з Державного земельного реєстру про земельну ділянку вона є комунальною власністю. Відповідач не є розпорядником земель комунальної власності.

05.06.2019 року представником позивача до суду надано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибуття до суду, про причини не повідомив. Вказане клопотання представником не підписано.

У судовому засіданні 05.06.2019 року клопотання представника позивача не прийнято судом у зв`язку із тим, що не підписано належним чином відповідною особою. Розгляд справи відкладено на 20.06.2019 року.

10.06.2019 року до суду відповідачем надано клопотання про доручення документів до матеріалів справи та надано доказ надіслання позивачеві 06.06.2019 року додаткових пояснень, які були надані суду відповідачем 05.06.2019 року.

18.06.2019 року до суду представником позивача надана заява про розгляд справи без його участі та участі позивача у зв`язку із неможливістю прибуття у судове засідання, про причини не повідомлено.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку заслухавши представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

17.10.2018 року позивач разом з іншими особами звернулась до відповідача із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га на території Лісоволісіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (загальна площа земельної ділянки 96,0799 га), категорія земель землі сільськогосподарського призначення.

Позивачем отриманий від відповідача лист від 08.11.2018 року, у якому вказано, що положеннями ст.. 116, 118 ЗК України не передбачено, можливості безоплатної приватизації земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою. Додатково повідомлено позивача, що земельний масив за кадастровим номером НОМЕР_1 переданий у власність інших осіб на підставі розпорядження Калинівської РДА від 25.09.2007 року. За таких обставин, відсутні правові підстави для надання дозволу на розробку технічної документації на поділ чи об`єднання земельних ділянок у зв`язку з невідповідністю поданого клопотання вимогам чинного законодавства.

З наведеної відповіді вбачається, що позивачеві відмовлено у надані дозволу на підставі - невідповідність поданого клопотання вимогам чинного законодавства.

У позовній заяві позивачем вказано, що він не погоджується з таким рішенням відповідача (відмова у надані дозволу) та зазначає дві підстави: що перелік підстав для відмови у надані дозволу є вичерпним і відповідач не послався на жодну підставу з цього переліку; а також надання позивачеві відмови у надані дозволу, яка оформлена неналежним чином, а саме, не оформлена у формі наказу.

Стосовно першої підстави - перелік підстав для відмови у надані дозволу є вичерпним і відповідач не послався на жодну підставу з цього переліку, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених норм доводить, що громадяни, які зацікавлені в одержанні у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Визначені певні вимоги до клопотання та перелік документів. Вказаним органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені ч. 6 ст..117. Уповноважені органи розглядають клопотання у місячний строк і дають дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надають мотивовану відмову у його наданні. Визначені підстави відмови у наданні такого дозволу: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Вказаний перелік підстав для відмови у наданні дозволу є вичерпним.

Як вже зазначалось, підставою для відмови позивачеві відповідач зазначив - невідповідність поданого клопотання вимогам чинного законодавства.

Вказана відповідачем підстава відсутня у переліку, визначеному ч. 6 ст. 117 ЗК України.

Стосовно другої підстави - надання позивачеві відмови у надані дозволу, яка оформлена неналежним чином, а саме, не оформлена у формі наказу, суд зазначає наступне.

Системний аналіз вимог ЗК України свідчить про відсутність конкретної встановленої форми, якої повинні дотримуватись уповноважені органи при прийнятті рішення щодо надання або відмови у надані відповідного дозволу громадянам. Тобто, не визначено прямого обов`язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, наказу тощо. ЗК України є законом, яким, у першу чергу, повинні керуватись уповноважені органи при прийнятті вказаних рішень ( ст.. 19 Конституції України).

Суд зазначає, що оскільки законодавцем не визначена конкретна форма рішення, яке повинен прийняти уповноважений орган, за результатом розгляду клопотання громадянина, відповідно форма такого рішення не впливає на суть правовідносин і не може порушувати права чи інтереси особа, яка звернулась з відповідним клопотанням. Уповноважений орган може прийняти рішення у будь-якій формі, увагу слід звертати на суть самого прийнятого рішення та правомірність його прийняття. Як надання дозволу так і відмова у наданні дозволу можуть бути викладені у будь-якій формі, але правомірність наданого дозволу або наданої відмови не залежить від форми прийнятого рішення. Уповноваженим органом може бути прийнятий наказ про відмову у наданні дозволу і громадянин буде оскаржувати відмову, яка викладена у належній, на думку позивача, формі, якщо вважає таку відмову протиправною.

Скасування рішення суб`єкта владних повноважень з формальних підстав суперечить вимогам КАС України.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на Положення про головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (надалі Положення) та навпаки приймає до уваги посилання відповідача на Положення, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог п. 8 Положення головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Аналіз наведеного доводить, що відповідач видає саме організаційно-розпорядчі накази. Вказані накази стосуються організаційних та розпорядчих питань і такі питання можуть виникати лише під час внутрішньої діяльності відповідача та її регулювання.

Відповідач, у відповідності до вимог п.п. 13 п. 4 Положення здійснює розпорядження землями державної власності, але по даній справі мова йдеться не про розпорядження вже землею державної власності, а лише надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою.

Крім цього, Положенням передбачено прийняття відповідачем і інших письмових документів (пропозиції, акти перевірок, протоколи, розрахунки, висновки тощо). Абз. 2 п. 8 Положення визначено, що акти відповідача можуть бути скасовані Головою Держгеокадастру.

За таких обставин, відповідач у межах своїх повноважень може приймати рішення з різних питань та викладати їх не тільки у формі наказів.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на постанови Верховного суду від 11.04.2018 року по справі № 806/2208/17 та від 20.09.2018 року по справі № 804/5597/15., з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даному випадку, суд враховує висновки Верховного суду, викладені в вказаних постановах, стосовно вибору і застосування норм права, а саме, ст.. 117, 118 ЗК України та застосував саме вказані норми права до спірних правовідносин..

Але позивач посилається на висновки суду не для вибору та застосування норм права, а для оцінки спірних правовідносин по суті спору.

Суд також зазначає, що у вказаних постановах Верховного суду мова йдеться про наявність саме протиправної бездіяльності відповідного органу у вигляді ненадання дозволу у належній формі на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у встановлений строк. Верховний суд зазначає, що наданий уповноваженим органом лист, є проміжною відповіддю на звернення, не містить чіткого та однозначного рішення про відмову, а отже не може вважатись «відмовою у наданні дозволу» у розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Крім цього, суд додатково звертає увагу, що згідно загальних засад права бездіяльність це завжди пасивна поведінка будь-якого суб`єкта, тобто особа не вчиняє ніяких дій, не приймає рішення. У даному випадку, бездіяльність може мати місце тоді, якщо відповідачем взагалі клопотання позивача не було б розглянуто і позивач не отримав би ніякої відповіді.

Дії суб`єкта, згідно загальних засад права це завжди активна поведінка. У даному випадку, оскільки відповідачем було розглянуто клопотання позивача та надано відповідь, відповідно ним була проявлена, тобто вчинена, активна дія, але яку позивач вважає протиправною. У цьому випадку, не може матиме місце бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови позивачеві дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства.

Рішення відповідач прийняв - відмовив, але позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що викладено у неналежній формі.

Крім цього, у позовній заяві спочатку позивач зазначає, що «не погоджується з таким рішенням відповідача», тобто самостійно визначає, що у відповідача мала місце саме активна поведінка, але потім позивач переводить поведінку відповідача у бездіяльність та позовні вимоги вже визначає, як визнання протиправною бездіяльність щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови позивачеві дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства

Аналіз наведеного доводить, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови позивачеві дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на постанову Пленуму Верховного суду України від 18.02.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки вказана постанова Пленуму стосується розгляду саме цивільних справ, а не адміністративних. З цього приводу, Вищий адміністративний суд України 20.05.2013 року прийняв постанову Пленуму № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі»

У судовому засіданні під час судового розгляду справи представник позивача надавав суду усні пояснення та наголошував на підставах позову, відмінних від тих, що були зазначені ним у позовній заяві та вказані судом у рішенні. Згідно вимог ст.. 72 КАС України пояснення сторін по справі та їх представників не є доказами у розумінні КАС України. Згідно вимог ч. 1 ст.. 47 КАС України позивач має право, зокрема, змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги зміну підстав заявлених позовних вимог, оскільки така зміна не відповідає вимогам КАС України.

Додатково суд зазначає про наступне.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.10.2018 року, наданого до суду позивачем, вбачається, що спірна земельна ділянка належить до державної власності і відповідно позивач зверталась до відповідача із клопотанням про надання дозволу.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну від 21.05.2019 року, наданого до суду, відповідачем, вбачається, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності.

Листом від 21.05.2019 року відповідача повідомлено, що помилка при реєстрації форми власності земельної ділянки по Лисоволисіївської сільській раді з кадастровим номером НОМЕР_2 :03:000:0682 виправлена з державної на комунальну.

На момент виникнення спірних правовідносин, на момент звернення позивача до відповідача із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, спірна земельна ділянка знаходилась і знаходиться у комунальній власності. Помилка стосовно правового статусу земельної ділянки, що містилась у Державному земельному кадастрі, була виправлена відповідними органом.

Ст. 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Аналіз наведеної норми доводить, що відповідач є розпорядником земель державної власності, а органи місцевого самоврядування є розпорядниками саме земель комунальної власності.

За таких обставин, позивач зверталась із клопотання про надання дозволу до суб`єкта, який не має повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою.

Суд зазначає, що докази, що виправлення помилки щодо форми власності спірної земельної ділянки, були надані відповідачем поза межами строку, визначеного ст.. 79 КАС України, але суд приймає вказані докази до уваги, оскільки виправлення помилки відбулось вже після відкриття провадження по справі. До того ж, вказані докази суттєво спливають на вирішення спору.

Суд звертає увагу позивача, що він має право звернутись до належного суб`єкта владних повноважень, який має повноваження на розпорядження спірною земельною ділянкою, із відповідним клопотанням про надання дозволу щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у порядку, передбаченому ст.. 118 ЗК України.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови позивачеві дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га на території Лісоволисіївської сільської ради Калиновського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (загальна площа земельної ділянки 96,0799 га) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га на території Лісоволисіївської сільської ради Калиновського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (загальна площа земельної ділянки 96,0799 га), за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень ст.. 118, 122 Земельного кодексу України та встановленими обставинами, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`зання вчинити певні дії.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання бездіяльності протиправною, неминучим є зобов`язання вчинити певні дії для відновлення порушених прав та свобод.

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови позивачеві дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га на території Лісоволисіївської сільської ради Калиновського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (загальна площа земельної ділянки 96,0799 га) залишив без задоволення, відповідно позовна вимога про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га на територіїЛісоволисіївської сільської ради Калиновського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (загальна площа земельної ділянки 96,0799 га) також не підлягає задоволенню як похідна.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене та відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі відпадає необхідність у розгляді клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_2 начальника відповідача подати у 15-денний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

Керуючись Конституцією України, Земельним кодексом України та ст. 2, 6, 73- 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови в наданні їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га, на території Лісоволисіївської сільської ради, Калинівського району, Вінницької області (за межами насаленого пункту) кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (загальна площа земельної ділянки 96,0799 га); зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути її заяву щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміором 2,0 га, на території Лісоволисіївської сільської ради, Калинівського району, Вінницької області (за межами насаленого пункту) кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (загальна площа земельної ділянки 96,0799 га), за результатами якого прийняти рішення із врахуванням подложень ст. 118, 122 Земельного кодексу Укаїни та встановлених обставин справи відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, б. 63, м. Вінниця, 21027)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 25.06.2019 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна