Справа № 340/1079/19
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/1079/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати дії Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області по відмові ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 14.01.2019 р. незаконними та протиправними;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 1,7666 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: АДРЕСА_1 , не пізніше 30 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Також позивач просить суд, в разі задоволення позовних вимог зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області протягом місяця з дня набранням рішенням суду законної сили подати до Кіровоградського окружного адміністративного суду звіт про його виконання.

В обґрунтування вимог представником позивача зазначено, що 20.12.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7666 га за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому до заяві надано копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копію технічного паспорту на споруди, які знаходяться у власності позивача на дальній ділянці, що надає переважне право позивача на отримання земельної ділянки в оренду строком на 7 років у зв`язку з находженням на даній земельній ділянці майна ОСОБА_1 , а саме нежитлових будівель. Проте, відповідачем 14.01.2019 року надано відповідь, в якій зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не має підстав для задоволення поданої заяви. Причиною відмови зазначається те, що за результатами розгляду поданих графічних матеріалів встановлено, що земельна ділянка, вказана у зверненні, відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а також відповідач послався на ч.4 ст.122 Земельного кодексу України. Позивач, не погоджуючись з такою відповіддю, наполягаючи на тому, що ним виконано всі вимоги, передбачені законодавством для отримання дозволу, та у відповідача не було законного права відмовляти у наданні дозволу, звернувся з даним адміністративним позовом до суду та просить зобов`язати відповідача надати йому такий дозвіл на підставі його заяви.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи це тим, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством (а.с.41-44). Додатково представник відповідача у відзиві вказує, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, відмова управління у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку позивача, є протиправною, не має наслідком порушення його прав та інтересів як особи, яка має намір отримати земельну ділянку. В обґрунтування своїх доводів представник відповідача посилається на правові висновки Верховного Суду, що висловлені в постановах від 31.01.2018 р. у справі № 814/741/16 та постанові від 14.03.2018 р. у справі № 804/3703/16 (а.с.41-44).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою від 20.12.2018 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду загальною площею 1,7666 га терміном на 7 років з визначенням орендної плати на рівні 8 (восьми) відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель, що перебувають у державній власності за адресою: АДРЕСА_1 (за межами населеного пункту) (а.с.16).

До вказаної заяви позивачем додані: копія паспорту та ідентифікаційного коду; схема розташування бажаної земельної ділянки; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копія технічного паспорту; копія доручення.

Листом від 14.01.2019 року №К-17929/0-219/0/17-19 відповідач повідомив позивача, що у Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не має правових підстав для задоволення його заяви (а.с.18), оскільки за результатами поданих графічних матеріалів встановлено, що земельна ділянка, вказана у зверненні, відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (а.с.18). Також у зазначеному вище листі відповідач зазначив ч.4 ст.122 та ч.5 ст.116 Земельного кодексу України (а.с.18).

Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача, а саме з відмовою в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду, викладеною в листі від 14.01.2019 року №К-17929/0-219/0/17-19, вважаючи їх протиправними, звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується.

Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частинами 1-3 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Проаналізувавши норми Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, суд дійшов висновку про наявність у відповідача повноважень щодо надання громадянам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної* Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України, визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Тобто, отримавши заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідач, згідно ст. 123 Земельного кодексу України, повинен був у місячний строк дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (видати відповідний наказ) або надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу.

Натомість, відповідач листом від 14.01.2019 року №К-17929/0-219/0/17-19 відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, посилаючись на те, що за результатами поданих графічних матеріалів встановлено, що земельна ділянка, вказана у зверненні, відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (а.с.18). Також у зазначеному вище листі відповідач послався на ч.4 ст.122 та ч.5 ст.116 Земельного кодексу України (а.с.18)

Відповідно до ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Водночас Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області долучило до відзиву на позовну заяву роздруківку з інформацією щодо земельної ділянки, яку передбачено передати в оренду (а.с.47-48). Так у вказаній роздруківці зазначено, що земля, яку нібито бажає отримати в оренду позивач, відноситься як до категорій як землі сільськогосподарського призначення, так і до землі промисловості (а.с.47-48).

Ухвалою від 04.06.2019 року, суд витребував у Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області належним чином завірені документальні докази, що бажана земельна ділянка відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення та/або що бажана земельна ділянка перебуває у власності чи користуванні інших громадян або юридичних осіб, як вказано в листі-відмові від 14.01.2019 р. №К-17929/0-219/0/17-19 (а.с.50-51).

На виконання вимог вказаної ухвали, відповідачем до суду надано заяву, в якій зазначено, що відповідно до інформації відділу у Петрівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 07.05.2019 року бажана земельна ділянка позивача відноситься до земель сільськогосподарського призначення та до земель промисловості (а.с.55-56, 62-63).

Додатково відповідач зазначає, що враховуючи те, що об`єкт нерухомості, який знаходиться на земельній ділянці є об`єктом промисловості, згідно з ст. 66 Земельного кодексу України землі надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд відноситься до земель промисловості (а.с.55-56).

Тобто проаналізувавши викладене, вбачається, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області вважає, що оскільки на земельній ділянці, яку бажає отримати в оренду позивач, розташована нежитлова будівля, то вся земельна ділянка відноситься до категорії земель промисловості.

Натомість, належних документальних доказів, вказаного вище, відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, вбачається, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області листом від 14.01.2019 р. №К-17929/0-219/0/17-19 відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені частиною 3 статті 123 ЗК України

При цьому, чинним законодавством не передбачено права територіального управління Держгеокадастру відступати від положень даної статті.

Таким чином, суд дійшов висновку про невмотивованість відмови відповідача, що викладена в листі від 14.01.2019 р. №К-17929/0-219/0/17-19 та протиправність дій щодо такої відмови Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в наданні позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відтак, суд задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Що стосується позовної вимоги, в якій позивач просить зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 1,7666 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: АДРЕСА_1 , не пізніше 30 днів з дня набрання рішенням законної сили, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішення питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23.11.2018 р. №П/811/601/18 (провадження №К/9901/58495/18), а згідно з статтею ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Разом з тим, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки заява позивача від 20.12.2018 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою розглянута з порушенням норм Земельного кодексу України, суд вважає, що порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути дану заяву.

При цьому суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, які визнані судом протиправними.

Щодо доводів відповідача, зазначених у відзиві на позовну заяву та посилання на правові висновки Верховного Суду, що висловлені в постановах від 31.01.2018 р. у справі №814/741/16 та постанові від 14.03.2018 р. у справі №804/3703/16, суд зазначає, що у справах, які розглядались Верховним судом встановлено, що позивачу не було у місячний строк надано дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні. Верховний суд вказав, що суди попередніх інстанцій встановили ту обставину, що відповідач надавав відмову позивачу поза місячним строком, а тому позивач мав право замовити проект землеустрою без отримання такого дозволу за принципом так званої "мовчазної згоди". Таким чином, за вказаних та встановлених судами попередніх інстанцій обставин у позивача відсутні перешкоди у замовленні проекту землеустрою.

Натомість у даній справі, яка розглядається, Головним управлінням у місячний строк надано позивачеві відповідь про відмову у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Таким чином, вказані обставини позбавляють права позивача замовити проект землеустрою за принципом "мовчазної згоди", тобто без отримання відповідного дозволу, а доводи відповідача про не порушення прав та інтересів позивача як особи, яка має намір отримати земельну ділянку є необґрунтованими.

Щодо зобов`язання відповідача встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області подати у місячний строк набрання законної сили звіт про його виконання, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Водночас при зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судовий збір у вказаному вище розмірі підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.139, 143, 241-246, 255, 263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (вул. Академіка Корольова, 26, м. Кропивницький, 25030, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області по відмові ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, викладеної в листі від 14 січня 2019 року №К-17929/0-219/0/17-19 - протиправними.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 рудня 2018 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 1,7666 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: АДРЕСА_1 , не пізніше 30 днів з дня набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот сорок вісім грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області ().

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-296 та пунктом 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. Сагун