Справа № 580/1511/19
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року справа № 580/1511/19

15 годин 32 хвилини м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/1511/19

за позовом публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (вул. Гоголя, 285, м.Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник позивача адвокат Бодашко О.О. за довіреністю]

до Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача Мауріна Я.Ю. за довіреністю]

про визнання протиправним та скасування рішень, прийняв рішення.

07.05.2019 ПАТ «Черкасиобленерго», звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.03.2019 № ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.03.2019 № .

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.03.2019 Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийняті рішення про неправомірне застосування до відокремленого структурного підрозділу ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаського району електричних мереж штрафних санкцій та нарахування пені за формою про несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № та № , позаяк ПАТ «Черкасиобленерго» перебуває у процедурі банкрутства з 14.05.2004, що підтверджується ухвалою господарського суду Черкаської області у справі № 01/1494 від 14.05.2004 на стадії розпорядження майном, а ухвалою від 14.05.2004 введено мораторій на задоволення майнових вимог кредиторів за виключенням виплати заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю громадян, авторської винагороди. Оскільки провадження у справі про визнання банкрутом було порушено до набрання чинності Закону України від 22.12.2011 № 4212-VІ, яким Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII (далі Закон № 2343) викладено у новій редакції, до даних правовідносин належить застосовувати положення без врахування зазначених змін. Частиною 4 статті 12 Закону № 2343 встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство. Згідно з частиною 4 статті 12 Закону № 2343 протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів). Позивач зазначає, що триває провадження у справі про банкрутство ПАТ «Черкасиобленерго», а тому з урахуванням вищезазначених норм права рішення Відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄСВ) від 19.03.2019 № та від 19.03.2019 № є протиправними та належать скасуванню. Представник позивача у судовому засіданні 13.06.2019 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, 20.05.2019 подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що позивач є платником ЄСВ. Виключень щодо юридичних осіб, відносно яких порушено провадження у справі про банкрутство зазначена норма не містить. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон № 2464) платник ЄСВ зобов`язаний своєчасно нараховувати, обчислювати і сплачувати ЄСВ. Стаття 19 Закону № 2343 встановлює, що мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Відповідач зазначає, що зупинення виконання вимог здійснюється лише у тому випадку, коли термін виконання настав до дня введення мораторію, а припинення заходів, спрямованих на виконання таких вимог, застосованих лише до дня введення мораторію. Згідно частин 3, 5 статті 19 Закону № 2343 протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема: не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги, зокрема поточних кредиторів. Закон №2343 у редакції після 19.01.2013 у статті 19 не містить абсолютної заборони на застосування санкції. Відповідач вважає, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Штраф та пеня за несвоєчасне перерахування ЄСВ застосовані до позивача після запровадження мораторію у справі про банкрутство та щодо несвоєчасно виконаних грошових зобов`язань, що не належать як до конкурсних так і до поточних вимог, отже, не є кредиторськими вимогами у розумінні Закону № 2343. Щодо зобов`язань поточних кредиторів, то за цими зобов`язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення. Невиконання таких зобов`язань є правопорушенням. Нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов`язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також штрафних санкцій ґрунтується на законі. Оскільки строк виконання зобов`язань зі сплати страхових внесків настав у Позивача після 14.05.2004, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство, дія мораторію на виконання цих зобов`язань не поширюється. Відповідач зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин між Позивачем та Відповідачем діяв Закон № 2343 у редакції після 19.01.2013, де наслідки введення мораторію у процедурі Закону № 2343 передбачені лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Оскільки позивач є платником ЄСВ у розумінні Закону № 2464, то суми ЄСВ належать своєчасній сплаті. У зв`язку із зазначеним представник відповідача у судовому засіданні 13.06.2019 просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке.

Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ від 19.03.2019 № , згідно якого до ПАТ «Черкасиобленерго» застосовано за період з 21.08.2018 до 07.03.2019 штраф у сумі 375640,72 грн та нараховано пеню у сумі 37058,75 грн., а всього у сумі 442699,47 грн (а.с.7).

19.03.2019 Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ № НОМЕР_1 , згідно якого до ПАТ «Черкасиобленерго» з 21.08.2018 до 15.03.2019 застосовано штраф у сумі 173191,16 грн за період та нараховано пеню у сумі 18526,14 грн, а всього у сумі 191753,3 грн.

Позивач, вважаючи протиправними оскаржувані рішення від 19.03.2019 № та № звернувся до суду з даним позовом за захистом майнових прав у публічних правовідносинах.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 у справі №01/1494 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Черкасиобленерго» (у подальшому ПАТ «Черкасиобленерго»), одночасно введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с.13).

Згідно Закону № 2464 зі змінами та доповненнями ПАТ «Черкасиобленерго» є страхувальником та платником ЄСВ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками ЄСВ є зокрема підприємства, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Платники ЄСВ, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати ЄСВ, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Сплата ЄСВ здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум ЄСВ на рахунки фіскальних органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування (пунктами 5, 8 статті 9 Закону № 2464). ПАТ «Черкасиобленерго» зобов`язане сплачувати ЄСВ, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Предметом спору у даній справі є перевірка правомірності застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату позивачем ЄСВ.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (далі Положення № 236), Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування ЄСВ, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати ЄСВ. Згідно пункту 7 Положення № 236 ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

Згідно статті 12 Закону № 2464 завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування ЄСВ шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою ЄСВ. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати ЄСВ; здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку ЄСВ, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати ЄСВ; формує та веде реєстр страхувальників Державного реєстру, здійснює заходи щодо забезпечення доступу до даних Державного реєстру відповідно до цього Закону.

Статтею 13 Закону № 2464 встановлено, що органи доходів і зборів мають право, зокрема: проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки. Документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України; застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску; у разі виявлення фактів порушення порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску звертатися в установленому законом порядку до відповідних правоохоронних органів; здійснювати інші функції, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 14 Закону № 2464 органи доходів і зборів зобов`язані, зокрема: здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону; здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру страхувальників Державного реєстру; за вимогою платників, зазначених у пунктах 1, 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, проводити звірення сум нарахування та сплати ними єдиного внеску.

До спірних правовідносин необхідно застосувати норми законодавства про банкрутство, зокрема Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що є спеціальним.

Визначаючи редакцію Закону № 2343 що має застосовуватись до спірних правовідносин, необхідно врахувати норму пункту 1-1 Розділу Х прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 № 4212-VI відповідно до якого положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. На момент виникнення спірних правовідносин між позивачем та ГУ ДФС у Черкаській області Закон 2343 діяв у редакції від 23.03.2017, де наслідки введення мораторію у процедурі банкрутства визначені в статті 19, що кореспондує зі статтею 12 зазначеного Закону у попередній редакції.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону № 2343 (у редакції чинній на момент порушення справи про банкрутство, а саме від 12.05.2004) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Законом № 2343 встановлена заборона на застосування під час мораторію всіх санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів.

Згідно абзацу 3 частини 3 статті 19 Закону 2343 (у редакції від 13.03.2018) передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Зазначена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

Виходячи із змісту Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, що можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів відновлення платоспроможності позивача, а останнім у позові зазначено, що провадження у справі про банкрутство триває на стадії розпорядження майном. Судом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство (https://kap.minjust.gov.ua/services?product_id=3&is_registry=1&keywords=&usertype=all) стосовно публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (ідентифікаційний код юридичної особи в ) порушено провадження у справі про банкрутство згідно ухвали Господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 у справі № 14-01/1494. Боржник перебуває у процедурі розпорядження майном.

Встановлені обставини дають підстави дійти висновку, що незважаючи на дію мораторію ПАТ «Черкасиобленерго» зобов`язане виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, зокрема сплачувати ЄСВ, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. У разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасне перерахування) ЄСВ на ПАТ «Черкасиобленерго» пеня та штраф, що передбачені нормами чинного законодавства, не нараховуються, оскільки законом передбачена загальна заборона на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Верховний Суд у рішеннях від 30.05.2018 у справі № 26/48/09-910/2433/16 (ЄДРСР 74570844) та від 11.09.2018 у справі №820/10403/15 (ЄДРСР 76420708) зазначив, виходячи зі змісту Закону № 2343, боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, що можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства. Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Твердження відповідача, що штраф та пеня за несвоєчасне перерахування ЄСВ застосовані до позивача після запровадження мораторію у справі про банкрутство, що не відносяться як до конкурсних так і до поточних вимог, отже, не є кредиторськими вимогами у розумінні Закону 2343-XII, оскільки нормами чинного законодавства встановлено, що відповідач є кредитором.

Відповідно до статті 1 Закону 2343 кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Позивачем на підтвердження надано частину платіжних доручень (а.с.242-268) із призначенням платежу: «ЄСВ з виплаченої зарплати, » за даними страхувальника з Єдиного реєстру страхувальників без зазначення коду сплати ЄСВ.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваних рішень відповідно до норм чинного законодавства щодо спірних рішень як у частині застосування до відокремленого структурного підрозділу ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаського району електричних мереж штрафних санкцій та нарахування пені так і щодо зв`язку наданих доказів з інтегрованою карткою платника податків Золотоніського і Драбівського районних електричних мереж.

Відповідачем надано інтегровану картку платника податків (Золотоніський район електричних мереж) за період серпень грудень 2018 року з кодом класифікації доходів бюджету 71010000 (а.с.44-107) згідно якої станом на 31.12.2018: нараховано 3802508,80 грн, сплачено до бюджету 4095110 грн, недоїмка 455378,26 грн, сума пені 85579,47 грн, заборгованість всього 455378,26 грн.

Згідно наданої відповідачем інтегрованої картки платника податків (Золотоніський район електричних мереж) за 2019 рік з кодом класифікації доходів бюджету 71010000 (а.с.108-131) станом на 31.05.2019: нараховано 1348313,90 грн, недоїмка 98707,03 грн, пеня не значиться, заборгованість всього 98707,03 грн, всього внесено з початку року 1704985,17 грн.

Відповідно до наданої відповідачем інтегрованої картки платника податків (Драбівський район електричних мереж) за період серпень грудень 2018 року з кодом класифікації доходів бюджету 71010000 (а.с.132-196) станом на 31.12.2018: нараховано 2151904,90 грн, сплачено до бюджету 2229352,70 грн, недоїмка 183437,27 грн, пеня 55773 грн, заборгованість всього 183437,27 грн, всього внесено з початку року 2173579,71 грн.

Згідно наданої відповідачем інтегрованої картки платника податків (Драбівський район електричних мереж) за 2019 рік з кодом класифікації доходів бюджету 71010000 (а.с.197-214) станом на 31.05.2019: нараховано 731168 грн, сплачено до бюджету 915804,20 грн, недоїмка 98707,03 грн, пеня не значиться, переплата 1198,89 грн, всього внесено з початку року 915804,24 грн.

У зазначених інтегрованих картках операції із сплати ЄСВ обліковано за кодом 101.

Наказ МФУ від 24.07.2015 № 666 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.08.2015 за № 974/27419 Про затвердження Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів із змінами і доповненнями, внесеними наказом МФУ від 05.09.2016 № 811 визначає, що код виду сплати «101» - сплата суми податків і зборів / єдиного внеску. Під час сплати ЄСВ поле «призначення платежу» розрахункового документа заповнюється, зокрема таким чином: 1 службовий код («*»); 2 код виду сплати (« 101» сплата суми єдиного внеску) http://sfs.gov.ua/dovidniki--reestri--perelik/reestri/375378.html.

Судом встановлено, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення від 19.03.2019 № та № до юридичної особи позивача діяв не обґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала би необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є визнання протиправним та скасування рішень від 19.03.2019 № та № .

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 9516 грн 79 коп, згідно платіжного доручення від 17.04.2019 №4300, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат, що складаються із суми сплаченого судового збору у сумі 9516 грн 79 коп.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-245, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.03.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування єдиного внеску у сумі 442699 (чотириста сорок дві тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) грн 47 коп.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.03.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування єдиного внеску у сумі 191753 (сто дев`яносто одна тисяча сімсот п`ятдесят три) грн 30 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (вул. Гоголя, 285, м.Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 9516 (дев`ять тисяч п`ятсот шістнадцять) грн 79 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» [вул. Гоголя, 285, м.Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ];

відповідач: Головне управління ДФС у Черкаській області [вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 18.06.2019.

Суддя Л.В. Трофімова