Справа № 165/333/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/6101/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Макарика В.Я., Пліша М.А.

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

представник позивача:не з`явився

представника відповідача:не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Командира взводу роти ТОР Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Савули Андрія Петровича на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 17 квітня 2019 року у справі № 165/333/19за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира взводу роти ТОР Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Савули Андрія Петровича про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції - Василюк А.В.,

час ухвалення рішення - не зазначено (у порядку письмового провадження),

місце ухвалення рішення - м. Нововолинськ,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до командира взводу роти ТОР ДПП Управління патрульної поліції у Волинській області Савули А.П., в якому просив визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР № 011606 від 26.01.2019 протиправною та нечинною, а відтак такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, складена і винесена із порушенням норм законодавства та його прав. Вказує, що 26 січня 2019 року близько о 21 год. 40 хв. він, керуючи автомобілем марки «RenaultTrafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Володимирській у м. Луцьку у напрямку м. Нововолинська, зупинився біля правої обочини проїзної частини дороги для з`ясування причин відхилень в роботі системи охолодження двигуна. Після зупинки він відразу увімкнув аварійну сигналізацію і вийшовши з автомобіля, відчинивши капот для перевірки роботи термостата. Через декілька хвилин до нього підійшов працівник поліції - відповідач Савула А.П. , пред`явив службове посвідчення, поцікавився причиною зупинки та попросив надати для огляду документи, передбачені п.2.1 ПДР України. Після надання ним таких документів, працівник поліції відійшов до службового автомобіля і повернувшись, повідомив, що в порушення вимог п.15.9 «е» ПДР України він зупинився в місці, де така зупинка забороняється. Жодних його пояснень щодо причин зупинки інспектор не врахував і, як наслідок, виніс оскаржувану постанову. Вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.122 КУпАП, а тому підписувати постанову і отримувати її на місці відмовився. Крім того, відповідач на підтвердження своїх слів не надав жодних належних доказів, а усі його звинувачення ґрунтувалися виключно на припущеннях. Жодним вимірювальним пристроєм відстань його зупинки по відношенню до посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів чи дорожнього знаку такої зупинки не фіксувалася, ця відстань визначалася візуально, хоча надворі було вже темно. Вважає, що розгляд справи на місці, без підготовки та надання йому часу для звернення за правовою допомогою, подання інших документів та доказів, призвів до порушення його прав. Також вважає, що заповнюючи постанову писаними, а не друкованими літерами, відповідач порушив вимоги до складання такого виду документу, передбачені Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 17 квітня 2019 року позов задоволено частково. Скасовано оскаржувану постанову та надіслано справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).У решті позовних вимог відмовлено.

До такого висновку суд прийшов з урахуванням того, що при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, відповідачем не з`ясовано всіх фактичних обставин справи, порушено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, наведені в статті 268 КУпАП, зокрема право скористатися правничою допомогою, а також з огляду на те, що в оскаржуваній постанові відсутні покликання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Вимоги про визнання оскаржуваної постанови протиправною суд не задовольнив за відсутністю повноважень вирішувати даного виду питання.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, вважаючи його незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невірним застосуванням судом норм процесуального та матеріального права, його оскаржив відповідач - Командир взводу роти ТОР Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Савула Андрій Петровича, подав апеляційну скаргу, в якій просять оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні вимог позивача відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що заявлений позов ОСОБА_1 до командира взводу роти ТОР ДПП Управління патрульної поліції у Волинській області Савули А.П., який є неналежним відповідачем у даному спорі, був задоволений судом першої інстанції помилково, оскільки, на думку апелянта, належним відповідачем є відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

Апелянт також не погоджується з висновками суду першої інстанції про не взяття до уваги відеозапису, наданого відповідачем у вигляді відеофайлу як неналежного та недопустимого доказу, позаяк вказаний відеозапис з нагрудного патрульного відео-реєстратора підтверджує, що позивачем особисто було здійснено замір відстані від знаку до його автомобіля і така відстань становила 17 метрів. Вказаний відеозапис, на думку апелянта, підтверджує, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідачем було роз`яснено позивачу права особи яка притягується до адміністративної відповідальності, оголошено суть порушення ПДР України, зачитано та зміст постанови про накладення адміністративного стягнення, роз`яснено позивачу право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права. Отже, відповідачем було забезпечено позивачу при розгляді справи можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, також не погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що в оскаржуваній постанові відсутні посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, враховуючи, що такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі. Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції 1395, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Хоча норма статті 283 КУпАП і вимагає зазначення відомостей про технічний запис, однак вважає, що наведений недолік оскаржуваної постанови не може бути підставою для неврахування наданого суду відеозапису як доказу та самостійною підставою для скасування цієї постанови. Вважає зазначений речовий доказ таким, що відповідає критеріям належності та допустимості, оскільки одержаний з дотриманням закону та, як зазначалось вище, містить інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено і такі обставини підтверджуються матеріалами справи. що згідно копії постанови серії ВР №011606 від 26 січня 2019 року командир взводу роти ТОР ДПП Управління патрульної поліції у Волинській області Савула А.П. притягнув до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за зупинку ним транспортного засобу «RenaultTrafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 ближче 30 м. від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимог п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху. Цією постановою за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн..

Даючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, яким частково задоволено позовні вимоги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Пунктом 1 ст. 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно ст. 40 Закону № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Із всіх доказів про вчинення позивачем адміністративного правопорушення наявних в матеріалах справи є лише постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 011606 від 26.01.2019 року, яка підлягає дослідженню судом, а також відеозапис з нагрудного патрульного відео-реєстратора.

Відповідно до частин другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно оскаржуваної постанови позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, порушивши вимоги п. 15.9 «е» ПДР при керуванні транспортним засобом «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснивши зупинку ближче 30 м. від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів

Приписами частини першої статті 122 КпАП України визначено, що порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до пункту 15.9. «е» ПДР України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення надано відеофіксацію, з якої вбачається, що в темну пору доби автомобіль здійснив зупинку (стоянку).

Однак, надана відповідачами відеофіксація не підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки з зазначеного відео не можливо встановити, що позивач здійснив зупинку (стоянку) транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів чи дорожнього знака такої зупинки.

Вимірювання позивачем відстані кроками не може свідчити про встановлену належним чином відстань автомобіля позивача до зупинки маршрутних транспортних засобів чи дорожнього знака такої зупинки та бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення за яке його притягнуто до відповідальності.

Саме по собі твердження позивача про здійснення ним вимушеної аварійної зупинки транспортного засобу не підтверджує факт здійснення ним зупинки ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідач жодним чином не відреагував на пояснення позивача про вимушену аварійну зупинку транспортного засобу через технічні причини, не перевіривши обґрунтованість такої зупинки.

Слід зазначити й те, з наданої відповідачем відеофіксації неможливо встановити будь-яких обставин цієї справи, оскільки вона не містить фіксації факту вчинення правопорушення позивачем, процедури розгляду адміністративної справи.

Будь-яких інших доказів на підтвердження правомірності та обґрунтованості оскаржуваної постанови відповідачем не надано.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем не надано доказів роз`яснення позивачу його прав під час розгляду адміністративної справи як того вимагають правила статті 279 КУпАП, що свідчить про порушення процедури притягнення позивача до відповідальності.

Крім того, оскаржувана постанова не містить відомостей ані про відеозапис, яким зафіксовано факт вчинення правопорушення, ані про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), як то передбачено п. 3 ч. 3 ст. 283 КУпАП. Суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність посилання на відповідні докази у постанові, свідчить про необізнаність позивача про їх наявність

Згідно правового висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 15.11.2018 року (справа №524/5536/17), відеозапис, поданий на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у разі, якщо оскаржувана постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів також враховує, що позивач заперечував проти притягнення його до адміністративної відповідальності та не визнавав факту допущення порушення вимог 15.9. «е» ПДР України, посилаючись на те, що в момент вчинення порушення не він перебував за кермом автомобіля. Вказане не спростовано відповідачем в ході розгляду справи.

З огляду на все вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 011606 від 26.01.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатись правомірною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені статтями 121, 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглядають органи Національної поліції.

Покликання відповідача на те, що він є неналежним відповідачем у даній справі апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої відповідачем у даній категорії справ є відповідний суб`єкт владних повноважень, визначення якого міститься в пункті 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Відтак, командир взводу роти ТОР Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Савула А.П. як посадова особа органу Національної поліції може бути відповідачем у даній справі.

Вирішуючи питання про надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) для прийняття рішення з повним та об`єктивним дослідженням обставин адміністративної справи, суд першої інстанції не врахував вимоги статті 38 КУпАП.

Відповідно до постанови серії ВР № 011606 від 26.01.2019, якою на позивача накладено адміністративне стягнення, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відбулося 26 січня 2019 року.

Згідно з частиною першою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Отже, останнім днем притягнення до адміністративної відповідальності позивача необхідно рахувати 26 березня 2019 року. На вказані обставини при прийнятті рішення у справі суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом двомісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення).

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, проаналізувавши обставини справи та суть правопорушення, дійшов помилкового висновку про надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), не врахувавши, що строк притягнення позивача вже минув.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності передбачені статтею 286 КАС України, і правилами цієї статті не визначено у суду повноважень щодо визнання дій відповідача протиправними чи визнання оскаржуваної постанови нечинною.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Щодо судового збору, то такий, в силу приписів ст.139 КАС України, не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись ч. 4 с. 229, ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Командира взводу роти ТОР Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Савули Андрія Петровича задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 17 квітня 2019 року у справі № 165/333/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 011606 від 26 січня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП шляхом накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн - скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає. (стаття 272 КАС).

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. Я. Макарик
М. А. Пліш