Справа № 760/25459/17
Суддя: Кушнір С. І.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/760/590/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2018 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді - Кушнір С.І.,
за участю секретаря Гаєвської С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 20.11.2017 р. звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:
визнати протокол Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України №24 від 18.04.2016 року, незаконними в частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги;
зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу як військовослужбовцю, який отримав інвалідність ІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 30-місячного грошового забезпечення.
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.
Так, згідно Архівної довідки №4/ П-56063 від 19.11.2009 р., виданої Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації, позивач проходив строкову військову службу з 25 червня 1982 р. по 03 травня 1984 р. та приймав участь у бойових діях в Республіці Афганістан.
В 1984 р. під час виконання бойової задачі, позивач отримав поранення, а саме: вогнепальні осколкові поранення, контузія головного мозку, що підтверджується медичними висновками.
Відповідно до акту Харківської обласної МСЕК серія 10 ААА № 283080 від 25.10.2010 р. позивачу було встановлено інвалідність ІІІ групи у зв`язку з пораненнями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до додатку до акту Харківської обласної МСЕК серія 10ААА №617905 від 12.11.2012 р., позивачу вперше було встановлено інвалідність ІІ групи у зв`язку з пораненнями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до додатку до акту Харківської обласної МСЕК серія 10ААБ №201790 від 12.11.2014 р., позивачу було встановлено довічно інвалідність ІІ групи у зв`язку з пораненнями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв №54 від 30 березня 2010 р., поранення (контузії) у рядового запасу ОСОБА_1 , 1963 р.н., пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебування у країнах, де велися бойові дії.
Як зазначає позивач, 11.02.2016 р. ним до Харківського обласного військового комісаріату було подано заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Не отримавши жодної відповіді на свою заяву протягом більше року, 26.04.2017 р. він повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.
26.05.2017 р. він отримав листа Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.05.2017 р. за номером 1216/ВСЗ з повідомленням про те, що його заява вже розглядалася Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, в даному листі в якості додатку містилася копія листа ХОВК від 10.05.2016 р.
Враховуючи те, що у даному листі не містилося жодного рішення Комісії, він знову був вимушений звернутися до Харківського обласного військового комісаріату із заявою про надання такого рішення.
12.10.2017 р. він отримав листа Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.09.2017 р., в якому містився витяг з протоколу засідання Комісії №24 від 08.04.2016 р.
Виходячи з даного протоколу, Комісія повернула матеріали до ІНФОРМАЦІЯ_1 на доопрацювання у зв`язку з тим, що в поданих позивачем документах не було підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби.
Таке повернення, як вважає позивач, фактично являється відмовою у призначенні та виплаті одноразової грошової компенсації, оскільки інвалідність настала після спливу трьох місяців після звільнення з військової служби, але внаслідок поранень, отриманих під час проходження військової служби.
Позивач вважає, що такі дії відповідача, що виражені у відмові в оформленні та призначенні одноразової грошової допомоги є незаконними та такими, що порушують його права та інтереси, гарантовані Конституцією України та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 21.11.2017 р., відкрито провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, та призначено справу до судового розгляду.
12.06.2018 р. до суду від представника Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, оскільки позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у разі настанні інвалідності внаслідок виконання військового обов`язку у розмірах, що передбачені ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як інвалідність позивачу встановлена через 26 років після звільнення зі строкової служби, а не через три місяці після звільнення.
Тому, відповідно до витягу з протоколу № 24 від 08.04.2016 р. засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, який був затверджений Міністром оборони України 13.04.2016 р., розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, оскільки в наданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено п.п. 4 п. 2 Порядку та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. №499.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази.
Представник відповідача Міністерства оборони України в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову, повністю підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, наданому суду.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , проходив строкову військову службу з 25 червня 1982 р. по 03 травня 1984 р. та приймав участь у бойових діях в Республіці Афганістан, що підтверджується даними Архівної довідки №4/ П-56063 від 19.11.2009 р., виданої Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації, та даними військового квитка.
Відповідно до довідки до акта Харківської обласної МСЕК серія 10 ААА № 283080 від 25.10.2010 р. ОСОБА_1 було встановлено інвалідність ІІІ групи у зв`язку з пораненнями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до довідки до акту Харківської обласної МСЕК серія 10ААА №617905 від 12.11.2012 р., ОСОБА_1 після повторного огляду було встановлено інвалідність ІІ групи у зв`язку з пораненнями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до довідки до акту Харківської обласної МСЕК серія 10ААБ №201790 від 12.11.2014 р., ОСОБА_1 після повторного огляду було встановлено довічно інвалідність ІІ групи з 01.12.2014 р. у зв`язку з пораненнями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв №54 від 30 березня 2010 р., поранення (контузії) у рядового запасу ОСОБА_1 , 1963 р.н., пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велися бойові дії.
Вбачається, що після встановлення групи інвалідності, позивач 11.02.2016 р. звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
20.04.2017 р. позивач повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю.
Як вбачається з листа Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.05.2017 р. за номером 1216/ВСЗ, позивача повідомлено про те, що його заява вже розглядалася Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, в даному листі в якості додатку містилася копія листа ХОВК від 10.05.2016 р.
Відповідно до витягу з протоколу № 24 від 08.04.2016 р. засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, який був затверджений Міністром оборони України 13.04.2016 р., розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, оскільки в наданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено п.п. 4 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. №499.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Згідно з абзацом п`ятим підпункту 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (надалі - Порядок №499), грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги визначається для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а для звільнених з військової служби - на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до п. 7 Порядку № 499, керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку; головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови; одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ІІ група інвалідності встановлена ОСОБА_1 з 01.12.2014 р. та причиною інвалідності є захворювання, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК від 12.11.2014 року, серії 10 ААБ №201790.
Відповідно до витягу з протоколу № 24 від 08.04.2016 р. засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, подані ОСОБА_1 документи повернуті на доопрацювання, оскільки в наданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби.
В силу ч.6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
На день звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.
Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Системний аналіз наведених правових норм (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) дає підстави зробити висновок, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, в тому числі й строкової, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Аналогічна правова позиція вкладена в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 288/349/17.
Як вбачається з матеріалів справи, заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглянув та відповідного рішення у визначеному законодавством порядку не прийняв, що фактично позбавляє позивача можливості оскаржити відмову у виплаті одноразової грошової допомоги в судовому порядку, у зв`язку з чим суд приходить до висновку для визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 та необхідності зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти відповідне рішення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».
Разом з тим, враховуючи, що питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю строкової військової служби відповідачем не вирішено, оскільки документи повернуті на доопрацювання, в межах розгляду цієї справи, суд приходить до висновку про безпідставність покладення на Міністерство оборони України обов`язок призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.
Таким чином, визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийнято суб`єктом владних повноважень за результатом розгляду заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб`єкт ще не приймав, є передчасним і не буде відповідати засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійснені судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним прийняті, вчинені чи допущені.
За таких обставин належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на Міністерство оборони України обов`язку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із прийняттям відповідного рішення згідно вимог законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справа № 750/5581/17 та від 22 травня 2018 року у справі № 285/1538/17.
Тому, позовні вимоги щодо зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу не підлягають до задоволення, оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. З огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у призначенні та виплаті, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Враховуючи наведене, такі позовні вимоги є безпідставними, передчасними та задоволенню не підлягають.
Статтею 13 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правово акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 6 КАС передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. На підставі Конституції громадянину гарантується право звернення до суду для захисту прав і свобод.
Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Статтями 21, 245 КАС України визначено, що адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну протиправним рішенням, дією чи бездіяльністю.
Законом визначено, що встановивши порушення відповідачем норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд вправі визнати такі дії протиправними та зобов`язати відповідача вчинити певні дії.
З огляду на наведене, суд, вважає, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дії Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав ІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Відповідно, належним способом захисту права позивача, на відновлення якого поданий даний адміністративний позов, є зобов`язання Міністерства оборони України розглянути заяву та документи до неї ОСОБА_1 і прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», ЗакономУкраїни «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 499 від 28.05.2008 р., статтями 2, 6, 9, 17-19, 72, 77, 159-163, 241, 244, 246, 255, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав ІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя С.І. Кушнір