Справа № 160/9746/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2019 року м. Дніпросправа № 160/9746/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засідання Сколишеві О.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року в адміністративній справі №160/9746/18 (головуючий суддя першої інстанції - Кучма К.С.) за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради» про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21.12.2018 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради», в якому просив:

- зобов`язати відповідача внести зміни, як зворотну дію в часі, у раніше видану йому довідку серії 12ААА номер 394255 із вказанням правильного причинного зв`язку інвалідності, а саме «захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини» згідно отриманої постанови медичної (військово-лікарської) комісії №70 від 23.07.2018 року з метою отримання ним належної виплати різниці страхової суми від держави, відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 року №975;

- визнати протиправним рішення відповідача від 19.09.2018 року (довідка про невизнання інвалідом №67) про відмову у призначенні йому інвалідності;

- зобов`язати відповідача призначити йому третю групу інвалідності.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необгрутованим, судом не повно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, та не дотримано норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не подав.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний 15.07.2002 року на військову службу до лав МВС України Калінінсько-Микитівським РВК м.Горлівки Донецької області.

Під час проходження військової служби позивач приймав участь в антитерористичній операції в районах проведення антитерористичної операції у м.Донецьку, що підтверджується довідкою від 09.12.2016 року №417 (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про хворобу позивача №68 від 19.11.2015 року військово-лікарською комісією ГУ МВС України в Дніпропетровській області встановлено діагноз: хронічна радикулопатія L5-S1 ліворуч, з помірним больовим та м`язово-тонічним синдромами на фоні остеохондрозу поперекового відділу хребта, дифузної протрузії дисків L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1 до 5,0 мм, з незначним порушенням статико-динамічної функції хребта. Міопія слабкого ступеня правого ока. Викревлення носової перетинки без порушення функції дихання. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (а.с.18).

ОСОБА_1 був оглянутий Обласною МСЕК №3, та згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №3 серія 12ААА, ОСОБА_1 визнано інвалідом 3 групи з 27.10.2016 року, «захворювання пов`язане з проходженням військової служби (в ОВС)». Інвалідність встановлено на строк до 01.11.2017 року (а.с.22).

01.08.2018 року позивач повторно оглянутий Обласною МСЕК №1 та без прийняття рішення комісією направлений до Українського Державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України.

Вказаним інститутом надано консультативний висновок №5011, який має для МСЕК рекомендаційний характер (а.с.35).

19.09.2018 року ОСОБА_1 оглянутий обласною МСЕК №3 та відносно нього прийняте рішення про невизнання інвалідом (а.с.23, 31-32).

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням відповідача та подав до Обласної МСЕК №3 заяву про направлення на повторний огляд вищестоящим органом (а.с.24).

07.11.2018 року ОСОБА_1 оглянутий Центральною МСЕК МОЗ України. Вказаною комісією рішення Обласної МСЕК №3 про невизнання ОСОБА_1 інвалідом підтверджено (а.с.33-34).

У зв`язку з викладеними обставинами ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, вказаними вище.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що питання встановлення або не встановлення особи інвалідом відноситься виключно до компетенції медико-експертних установ, які приймають рішення на підставі результатів повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Статтею 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Пунктом 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 визначено, що медико-соціальна експертна комісія проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Відповідно до пункту 17 Положення медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

В складних випадках обласна комісія, республіканська, центральна та Міністерство охорони здоров`я можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки ДЗ «Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» (м.Дніпро). Після обстеження науково-дослідні установи складають експертні консультативні висновки.

Згідно із пунктом 23 Положення у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Жодна з експертних установ, у яких проходив обстеження позивач, не виявила підстав для встановлення групи інвалідності позивачу.

Суд зазначає, що питання встановлення або не встановлення особі інвалідності відноситься виключно до компетенції медико-експертних установ, які приймають рішення на підставі результатів повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Оскарження рішення комісії в адміністративному порядку може бути лише щодо підстав та повноважень органу, який приймає рішення, та у відповідності до способу прийняття такого рішення. Законність самого висновку з питань, зокрема, відповідності стану здоров`я особи висновкам комісії щодо наявності захворювання чи встановлення інвалідності не є завданням адміністративного судочинства.

Щодо позовної вимоги про внесення змін, як зворотної дії у часі, у раніше видану довідку ОСОБА_1 серії 12ААА №394255 із вказанням правильного, на думку позивача, причинного зв`язку інвалідності, а саме «захворювання, яке пов`язане із захистом Батьківщини», згідно отриманої постанови медичної (військово-лікарської) комісії №70 від 23.07.2018 року, з метою отримання позивачем належної виплати різниці страхової суми від держави, суд зазначає, що довідка була видана виключно на підставі документів, які надійшли до МСЕК, та, оскільки закон не має зворотної дії у часі, внесення змін до вже виданої довідки буде суперечити вимогам чинного законодавства.

Крім того, вказана вище довідка МСЕК серії 12ААА №394255 від 31.10.2016 року діяла до 20.10.2017 року та на час звернення позивача з даним позовом (21.12.2018 року) вичерпала свою силу. А відтак внесення будь-яких змін до довідки, яка вже не існує, не передбачено законом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх рішень та дій.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року в адміністративній справі №160/9746/18 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року в адміністративній справі №160/9746/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 червня 2019 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак