Справа № 820/3313/17
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2019 року

Київ

справа №820/3313/17

адміністративне провадження №К/9901/3067/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів: Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року (головуючий суддя - Спірідонов М.О.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року (головуючий суддя - Бершов Г.Є., судді: Ральченко І.М., Катунов В.В.),

В С Т А Н О В И В:

I. Суть спору

1. У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - ГУНП в Харківській області) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

2. Позов обґрунтував тим, що з 31.12.2016 р. він був звільнений зі служби в поліції через хворобу, однак одноразову грошову допомогу при звільненні відповідач виплатив йому лише 28.02.2017 р. На переконання позивача, ГУНП в Харківській області має нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. Майор поліції ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника Печенізького відділення поліції Чугуївського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

4. Наказом ГУНП в Харківській області від 30.12.2016 р. № 598 о/с ОСОБА_1 звільнено з 31 грудня 2016 року зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

5. 28.02.2017 р. ГУНП в Харківській області перерахувало на банківську картку позивача одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 185307,23 грн.

6. Вважаючи, що у період з 30.12.2016 р. по 28.02.2017 р. ним не було отримано належних грошових сум у строки, встановлені статтею 116 КЗпП України, позивач звернувся з цим позовом до суду.

7. Отже, суть спору полягає у визначенні права позивача на виплату середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

8. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

9. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 102 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено виплату одноразової грошової допомоги після звільнення зі служби і чинне законодавство не містить приписів щодо обов`язкової виплати вказаної допомоги у день звільнення зі служби. При цьому обов`язок щодо сплати такої допомоги покладений на Національну поліцію України, у зв`язку з чим ГУНП в Харківській області не несе відповідальність, передбачену статтею117 КЗпП України.

10. Суд апеляційної інстанції погодився із зазначеною позицією окружного суду, зазначивши також, що норми трудового законодавства не поширюються на спірні правовідносини.

III. Провадження в суді касаційної інстанції

11. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

12. Зазначає, що при вирішенні цього спору повинні застосовуватись не лише норми спеціального законодавства, але й трудового.

13. У відзві на касаційну скаргу ГУНП в Харківській області просить залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

III. Позиція Верховного Суду

14. Відповідно до частини першої статті 94 Закону України від 02.07.2015 р. № 580-VIII "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

15. В пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

16. Виплата поліцейським, які звільняються зі служби за станом здоров`я, одноразової грошової допомоги при звільненні передбачена статтею 102 Закону України "Про Національну поліцію", статтею 9 Закону України від 09.04.1992 p. № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (назва в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

17. Порядок та умови виплати грошового забезпечення, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні, поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 р. № 260 (далі - Порядок).

18. Згідно з пунктом 23 Порядку поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

19. Оскільки зазначені нормативно-правові акти, які визначають порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським, не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, то необхідно виходити з приписів трудового законодавства щодо оплати праці.

20. Вказана правова позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2015 року (справа № 21-8а15), на яку послався суд апеляційної інстанції, та Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 червня 2018 року (справа № 810/1543/17).

21. У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про неможливість застосування до спірних правовідносин норм трудового законодавства.

22. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

23. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

24. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

25. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що відповідач не обмежений будь-яким строком для проведення повного розрахунку з позивачем, оскільки зважаючи на відсутність між сторонами спору щодо належної ОСОБА_1 суми одноразової грошової допомоги при звільненні та враховуючи приписи статті 116 КЗпП України, такий розрахунок мав бути проведений в день звільнення позивача зі служби або не пізніше наступного дня після пред`явлення ним вимоги про розрахунок у разі, якщо позивач в день звільнення не працював.

26. Судами не встановлено, чи працював ОСОБА_1 у день звільнення, коли він пред`явив вимогу про розрахунок у разі, якщо в день звільнення не працював, та коли з ним був проведений розрахунок за іншими складовими грошового забезпечення.

27. Без встановлення зазначених обставин неможливо зробити висновок про порушення відповідачем строків розрахунку при звільненні ОСОБА_1 та визначити період такої затримки.

28. Не ґрунтується на нормах чинного законодавства України і позиція судів про те, що відповідати за цим позовом має Національна поліція України, а не ГУНП в Харківській області.

29. Частиною четвертою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 передбачено, що виплата поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби здійснюється Національною поліцією за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на її утримання.

30. Водночас Національна поліція України в розумінні статті 22 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р. № 2456-VI є головним розпорядником бюджетних коштів, який отримує бюджетні призначення і розподіляє бюджетні асигнування розпорядникам бюджетних коштів нижчого рівня.

31. Згідно з пунктом 7 Порядку, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 р. № 260, грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

32. Отже, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, ГУНП в Харківській області, де позивач проходив службу і з яким фактично перебував у трудових відносинах, є належним відповідачем у цій справі.

33. Крім того, суди попередніх інстанцій не перевірили дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, враховуючи, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці". Про необхідність такого розуміння правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні йдеться і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 р. № 910/4518/16.

34. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 р. № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

35. З огляду на викладене та з урахуванням вимог статей 99 і 100 КАС України (в редакції Кодексу, чинній на час пред`явлення позову), суди повинні були чітко встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, і за умови визнання поважною причини пропуску строку звернення до суду, вважати, що саме з цієї дати він має право на судовий захист.

36. Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції відповідно до частини другої статті 341 КАС України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, то прийняті судами рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції за приписами частин другої і четвертої статті 353 КАС України.

37. При новому розгляді судам слід врахувати наведене, більш повно і всебічно встановити обставини справи та в залежності від встановленого вирішити спір.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий С.А. Уханенко

Судді О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська