Справа № 480/906/19
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2019 р. Справа № 480/906/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
за участю секретаря судового засідання - Нікітас К.В.,
представника відповідача - Коровая С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ), до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якій просить стягнути з Територіального управління державної судової адміністрації в Сумській області на користь ОСОБА_1 недовиплачену заробітну плату за 2014-2016 роки в сумі 335 733,24 грн. з проведенням відповідної індексації, середньомісячний заробіток за період з 22.12.2016 р. по день прийняття рішення (37 412,43 грн. помножити на кількість місяців до дня прийняття рішення) за затримку розрахунку при звільненні та 778 888,48 грн. вихідної допомоги.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач працював суддею Конотопського міськрайонного суду з 1993 року та був звільнений у відставку 21.12.2016 року. При цьому у період з 01.01.2014 року по день звільнення позивачу виплачувалася заробітна плата відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 р., а саме у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Проте Рішенням Конституційного суду України від 04.12.2018 р. № 11-р/2018 визнані неконституційними відповідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 р. в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд від 12.02.2015 р. і відновлено положення, згідно яких посадовий оклад судді місцевого суду повинен був виплачуватися з 1 січня 2014 р. в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, з 1 січня 2015 р. в розмірі 15 мінімальних заробітних плат.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.
На виконання зазначеної ухвали представниками відповідача надано відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що виплата позивачу заробітної плати здійснювалася відповідно до вимог чинного на спірний період законодавства.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду ухвалено перейти до розгляду справи № 480/906/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі (а.с. 5 (зворотній бік).
Представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.
Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач працював суддею Конотопського міськрайонного суду з 1993 року та був звільнений у відставку 21.12.2016 року.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 129 України "Про судоустрій та статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI (у редакцї, яка діяла з 01.01.2014 року) суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:
2) перебування на адміністративній посаді в суді;
3) науковий ступінь;
4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.
Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно:
з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат;
з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат;
з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат;
абзац п`ятий частини третьої статті 129 виключено
з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.
Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року N 76-VIII в абзаці першому частини третьої статті 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" цифри "15" замінено цифрами "10" та виключено абзац шостий (пп.1 п. 36).
Крім того, пунктом 10 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року N 76-VIII встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір заробітної плати (грошового забезпечення) працівників державних органів та інших бюджетних установ, суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати (виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата часу щорічної відпустки не враховується у зазначеному максимальному розмірі).
Отже у випадку затвердження штатного розпису суду, кількість працівників в якому відповідає граничній штатній чисельності, визначеній наказом ДСА України від 24.12.2014 р. N 170 "Про затвердження штатної чисельності працівників апаратів місцевих та апеляційних судів", максимальний розмір заробітної плати працівників суду та суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати. А у разі скорочення чисельності працівників суду в межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати працівників суду та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати.
Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" було установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень.
Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" було установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень.
Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" було установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.
З матеріалів справи суд вбачає, а саме відповідно до розрахункових листів та штатних розписів, у період з 2014 року по 2016 року позивачу нараховувалася та виплачувалася заробітна плата у розмірі 7 та 10 мінімальних заробітних плат (а.с. 25-27, 28-47).
А відтак суд зазначає, що відповідачем у період 2014-2016 року нараховувалася та виплачувалася заробітна плата позивачу у відповідності до норм чинного на той час законодавства.
Щодо посилання позивача на Рішенням Конституційного суду України від 04.12.2018 р. № 11-р/2018, суд зазначає.
Відповідно до п. 9 Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 N 192-VIII, Закон України від 7 липня 2010 року N 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" було викладено у новій редакції.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12 лютого 2015 N 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 N 11-р/2018 у справі N 1-7/2018 (4062/15) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року N 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12 лютого 2015 N 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини третьої та десятої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року N 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" (далі - Закон N 2453-VI).

Так, відповідно до пункту 1 вказаного Рішення Конституційного Суду України положення частини третьої статті 133 Закону N 2453 підлягає застосуванню в його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат."

Проте відповідно до статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За положеннями статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 N 11-р/2018 у справі N 1-7/2018 (4062/15) суд вбачає, що положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року N 192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року N 192-VIII, втратили чинність саме 4 грудня 2018 року, а отже нарахування суддівської винагороди відповідно до вказаного Рішення повинно здійснюватись з 4 грудня 2018 року.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного суду від 16 квітня 2019 року по справі № 318/2132/14-а(2а/318/97/2014) (адміністративне провадження № К/9901/53017/18).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з Територіального управління державної судової адміністрації в Сумській області на користь ОСОБА_1 недовиплаченої заробітної плати за 2014-2016 роки в сумі 335 733,24 грн., є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині проведення відповідної індексації, стягнення середньомісячного заробітку за період з 22.12.2016 р. по день прийняття рішення за затримку розрахунку при звільненні та 778 888,48 грн. вихідної допомоги, суд зазначає, що дані вимоги є похідними від вимоги про стягнення з Територіального управління державної судової адміністрації в Сумській області на користь ОСОБА_1 недовиплаченої заробітної плати за 2014-2016 роки в сумі 335 733,24 грн., а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про стягнення з Територіального управління державної судової адміністрації в Сумській області на користь ОСОБА_1 недовиплаченої заробітної плати за 2014-2016 роки в сумі 335 733,24 грн. з проведенням відповідної індексації, середньомісячного заробітку за період з 22.12.2016 р. по день прийняття рішення за затримку розрахунку при звільненні та 778 888,48 грн. вихідної допомоги відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.06.2019 року.

Суддя В.О. Павлічек