Справа № 810/3209/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3209/18 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про:

- визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 в розрахунку 58% відповідних сум грошового забезпечення, визначених на підставі довідки № П-1124 року від 26 травня 2017 року, а також доплату за минулий час за 12 місяців в розмірі 9 369,60 грн;

- зобов`язання з 01 травня 2018 року провести перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки № П-1124 від 26 травня 2017 року про розмір грошового забезпечення в розрахунку 58% відповідних сум грошового забезпечення для перерахунку пенсії, визначених на підставі довідки № П-1124 року від 26 травня 2017 року, а також доплату за минулий час за 12 місяців в розмірі 9369,60 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в яких просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач, зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини справи, та не враховано, що позивач має право на перерахунок пенсії, оскільки за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені для колишніх поліцейських.

Апелянт в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу по апарату Міністерства внутрішніх справ України № 513 о/с від 28 березня 2010 року майора міліції ОСОБА_1 , головного опероуповноваженого - інспектора відділу управління операвних розробок міжрегіональних та міжнародних наркоугрупувань Департаменту боротьби з незаконним обігом наркотиків звільнено в запас Збройних сил України за пунктом 64 "ж" (за власним бажанням) з вислугою років 21 рік 09 місяців 03 дні.

З 01.04.2010 позивачеві призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Перебуває на обліку в ГУ ПФУ, яким йому здійснюється нарахування та виплата пенсії.

За результатами обстеження згідно свідоцтва про хворобу від 25.06.2010 госпітальної військово-лікарської комісії ЦГ МВС України №213 позивача визнано придатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час та таким, що має захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Надалі, на підставі поданої позивачем заяви та вказаного вище свідоцтва про хворобу, 14 липня 2010 року наказом по апарату Міністерства внутрішніх справ України №1245 о/с, у наказ по апарату Міністерства внутрішніх справ України № 513 о/с від 28 березня 2010 року було внесено часткові зміни у частині формулювання причин звільнення позивача, згідно яких вказано вважати позивача ОСОБА_1 звільненим у запас Збройних сил України за пунктом 64 "б" (у зв`язку з хворобою).

Відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення від 26.05.2017 № П-1124, за посадою на день звільнення, а саме: головний опероуповноважений - інспектор Департаменту боротьби з незаконним обігом наркотиків Міністерства внутрішніх справ України, відповідачем проведено нарахування пенсії ОСОБА_1 у розмірі до 53% від сум його грошового забезпечення (тобто від 14 416 грн), що становить 7 640,48 грн - щомісячний розмір пенсії.

19.04.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з 53% на 58% від відповідних сум грошового забезпечення, пославшись на вказані вище накази по апарату Міністерства внутрішніх справ України від 28 березня 2010 року № 513 о/с та від 14 липня 2010 року №1245 о/с та норми закону.

18.05.2018 Головне Управління Пенсійного Фонду України в Київській області листом №1611/Т-01 повідомило, що позивачу правомірно призначена пенсія із розрахунку 53% відповідних сум грошового забезпечення (за вислугу років 50 %, за один рік вислуги понад 20 років - 3% відповідних сум грошового забезпечення), оскільки він був звільнений у запас, а не у відставку.

Не погоджуючись із зазначеними діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог вказав, що з урахуванням того, що позивач звільнений не у відставку, а в запас, Головне Управління пенсійного фонду України в Київській області правомірно визначило розмір пенсії виходячи з вислуги років понад 20 років у розмірі 53 % відповідних сум грошового забезпечення, а також враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 та Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 не підлягають застосуванню до позивача.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В частині вимог про визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 в розрахунку 58% відповідних сум грошового забезпечення, визначених на підставі довідки № П-1124 року від 26 травня 2017 року, а також доплату за минулий час за 12 місяців в розмірі 9 369,60 грн., колегія суддів зазначає, що

Відповідно до вимог п. б ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач має право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону як особа начальницького складу органів внутрішніх справ України.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" передбачає, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Аналізуючи вказані положення закону, колегія суддів також зазначає, що оскільки позивач звільнений не у відставку, а в запас, то відповідачем правомірно визначено розмір пенсії виходячи з вислуги років понад 20 років у розмірі 53 % відповідних сум грошового забезпечення, оскільки визначення більшого відсотка суперечило б вказаним положенням закону.

Разом з тим, апеляційна скарга також містить доводи, які аналогічні, тим, що викладені у позовній заяві, та містять посилання на пункт 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 та Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 900-VIII.

Водночас, такі аргументи відхиляються колегією суддів, оскільки право на призначення та виплату грошової допомоги, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» мають виключно особи, останнім місцем роботи яких є органи міліції, а також пенсіонери МВС. Враховуючи те, що станом на день звільнення позивача, тобто на 28 березня 2010 року, останнім місцем роботи позивача в званні майора міліції (старший начальницький склад) було Міністерство внутрішніх справ України, де він займав посаду головного опероуповноваженого - інспектора Департаменту боротьби з незаконним обігом наркотиків Міністерства внутрішніх справ України, то до нього застосовується Закон України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року, який діяв на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ, а не Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 та Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію», порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМ УРСР від 29.07.1991 № 114.

Відповідно п. б ст.64 Положення «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29 липня 1991 року № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово - лікарської комісії.

Відтак, Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 та Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 не підлягають застосуванню до позивача, що узгоджується з правовою позицією, зазначеною у постанові Верховного Суду № П/811/642/17 від 25.05.2018.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд відхиляє аргументи апелянта щодо неможливості застосування вищевказаної позиції Верховного Суду до спірних правовідносин, з огляду на різний предмет спору, оскільки за даних обставин має значення лише факт поширення дії нормативно-правового акта на певне коло осіб.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 18.06.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя В.П. Мельничук

Суддя Г.В. Земляна