Справа № 820/609/18
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"19" червня 2019 р. № 820/609/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Попова А.О.

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Шутової А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )
до Державної фіскальної служби України (м. Київ, Львівська площа, 8)
про скасування податкового повідомлення-рішення ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної фіскальної служби України від 25 січня 2018 року № 4, яким донараховано податкове (грошове) зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 6 500 000,00 грн., з яких: 5 200 000,00 грн. - за основним платежем та 1 300 000,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

2.Стягнути з відповідача наступні судові витрати:

- отримання висновку Експерта за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 28.02.2019р. № 10049/4121, в сумі 20 020 (двадцять тисяч двадцять грн. 00 коп.) гривень;

- отримання висновку експертного економічного дослідження ХНДІ судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 23.01.2018р. № 658, в сумі 12 012 (дванадцять тисяч дванадцять грн. 00 коп.) гривень;

- витрат понесених гр. ОСОБА_2 , на професійну правничу допомогу, згідно Договору про надання правової допомоги № 1/К-2019 від 29.01.2019р., в сумі 97 500 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот грн.);

- витрат понесених гр. ОСОБА_2 , на професійну правничу допомогу, згідно Договору про надання правової допомоги № 2-2/5-2018 від 10.01.2018р., в сумі 46 000 (сорок шість тисяч грн.) гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що податкове повідомлення-рішення Державної фіскальної служби України від 25 січня 2018 року № 4, яким донараховано податкове (грошове) зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 6 500 000,00 грн., з яких: 5 200 000,00 грн. - за основним платежем та 1 300 000,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями є незаконним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі зазначивши, що податкове повідомлення-рішення Державної фіскальної служби України від 25 січня 2018 року № 4, яким донараховано податкове (грошове) зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 6 500 000,00 грн., з яких: 5 200 000,00 грн. - за основним платежем та 1 300 000,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями є законним та таким, що винесено в межах чинного законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що Державною фіскальною службою України на підставі Наказу від 05.12.2017р. № 812 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_2 » проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_2 , з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.1998р. по 01.08.2017р., тривалістю 10 робочих днів , з 07.12.2017р., за адресою: АДРЕСА_2 .

Підставою для проведення перевірки стала ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. від 06.10.2017р. по справі № 757/59225/17-к, про надання дозволу на проведення позапланової документальної перевірки відповідно до п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

За результатами проведеної документальної, позапланової, невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_2 складено Акт перевірки від 28.12.2017р. № 30/99-99-13-04- 01/, згідно з яким позивачем порушено вимоги: п. 3.1. ст. З, пп. 4.2.12 п. 4.2. ст. 4, п. 7.1. ст. 7, пп 8.2.1. п. 8.2. ст. 8, п. 22.3. ст. 22 Закону № 889-ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме: заниження загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2004 рік на суму 40 000 000,00 грн. внаслідок чого занижено податкове зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 5 200 000,00 грн.

На підставі акту перевірки від 28.12.2017р. № 30/99-99-13-04-01/, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 січня 2018 року № 4, яким позивачу збільшено суму податкового (грошового) зобов`язання з податку з доходів фізчиних осіб на суму 6 500 000,00 грн., з яких: 5 200 000,00 грн. - за основним платежем та 1 300 000,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що підставою для винесення оскарженого податкового повідомлення рішення є встановлений відповідачем факт, що позивачем було отримано у 2004 році кошти у сумі 40 млн. грн. які є об`єктом оподаткуванням як «інші доходи», так як не є подарунком у розумінні ч.5 ст.719 ЦК, та оподатковується за ставкою 13 % та позивачем не було сплачено податок з доходи з джерелом їх походження з території України. Вищезазначеного висновку відповідач дійшов зі змісту рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 14.12.2004 у справі №2-2025/2004 яким встановлено, що між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір дарування готівкових коштів в сумі 40 млн. грн.. з передачею грошових коштів через 30 діб. Вказаний договір було укладено на підставі ч. 3 ст. 719 ЦК України без нотаріального посвідчення. ОСОБА_3 передав позивачеві не всю суму, передбачену договором, пояснивши це тим, що він утримав суму податку з доходу фізичних осіб.

Вище зазначеним рішенням було визнано право позивача на отримання коштів згідно договору дарування, укладеного між ним та ОСОБА_3 1 жовтня 2004 року, без утримання податку з доходів в розмірі 13 % та зобов`язано останнього виконати умови договору і передати позивачу кошти, які утримані як податок з доходу громадян, в сумі 5200000 грн.

Враховуючи вище викладене відповідачем було зроблено висновок, що оскільки відповідно до ч.3 ст.719 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), норми якої передбачають, що договір дарування майнового права та договір дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним, а отже відповідає положенням діючого законодавства. Однак, при цьому, вказаним судом не було враховано приписи ч.5 ст.719 ЦК, відповідно до яких договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи суму, яку передбачалось подарувати Позивачу, а саме: 40 млн. грн., що значно перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (850 грн.), вказаний договір повинен був бути посвідчений нотаріально. Однак до перевірки нотаріально посвідченого договору дарування грошових коштів в розмірі 40 млн. грн. не надано. Таким чином, дохід, отриманий Позивачем у 2004 році, у зв`язку з передачею вказаних грошових коштів гр. ОСОБА_3 , є об`єктом оподаткуванням як «інші доходи», так як не є подарунком у розумінні ч.5 ст.719 ЦК, та оподатковується за ставкою 13 %.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами.

Згідно положень ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як було встановлено судом рішенням Хустівського районного суду м.Хуст від 14.12.2004 року по справі № 2-2025/2004, 01 жовтня 2004 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір дарування готівкових коштів в сумі 40 млн. грн. ОСОБА_3 передав позивачеві не всю суму, передбачену договором, пояснивши це тим, що віт утримав суму 5200000 грн. податку з доходу фізичних осіб, згідно з Законом України «Про податок з доходу фізичних осіб».

Вище зазначеним судом було прийнято рішення яким визнано право ОСОБА_2 на отримання коштів, належних йому згідно договору дарування, укладеного між ним та ОСОБА_3 01.10.2004 року, без утримання податку з доходів в розмірі 13% та зобов`язано ОСОБА_3 . виконати умови договору і передати ОСОБА_4 кошти, які утримані як податок з доходу громадян в сумі 5200000 млн. грн.. Визнано, що ОСОБА_2 не повинен сплачувати до бюджету суму податку з доходу, отриманого внаслідок укладеного між ним і ОСОБА_3 договором дарування від 01.10.2004 року.

Враховуючи вище викладене суд вважає доведеним факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 всієї суми за договором дарування , а саме 40 млн. грн..

Вказаний вище факт не заперечувався представником позивача в судовому засіданні.

Щодо договору дарування від 01.10.2004 року суд зазначає, що статтею 208 ЦК України визначено, що до правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі належать вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

Пунктом 5 ст. 719 ЦКУ договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`яти десятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд зазначає, що вище зазначений договір дарування не було надано відповідачу під час перевірки також його не було надано і в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене та положення ст. 77 КАС України у відповідності до яких кожна із сторін повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу суд приходить до висновку, що позивачем не дотримано форму договору, а отже в силу положень ст. 215 ЦК України вин є недійсним (нікчемний правочин) в силу закону, а в цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, оскільки вище зазначений договір між позивачем та ОСОБА_3 є недійсним (нікчемним правочином) суд приходить до висновку, що кошти які було отримано позивачем є «іншим доходом» який був отриманий позивачем як доходи з джерелом їх походження з території України.

Відповідно до п.2.1 ст.2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 №889-IV (що був чинний на час виникнення спірних правовідносин, далі -Закон №889) платниками податку є, зокрема, резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний оподатковуваний дохід; чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального,, річного оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту такого звітного року; доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті; іноземні доходи (п.3.1 ст.3).

До складу загального місячного оподатковуваного доходу включається дохід у вигляді процентів (дисконтних - доходів), дивідендів та роялті, виграшів, призів; інші доходи, крім зазначених у пункті 4.3 цієї статті (4.2.12.).

Згідно з нормами п.7.1 ст.7 Закону №889 ставка податку становить 15 відсотків від об`єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.3 цієї статті.

Одночасно, п.п.22,3 п.22 вказаного Закону встановлено, що починаючи з 1 січня 2004 року та до 31 грудня 2006 року ставка оподаткування, визначена пунктом 7.1 статті 7 цього Закону, встановлюється на рівні 13 відсотків від об`єкта оподаткування.

Платник податку, що отримує доходи, нараховані особою, яка не є податковим агентом, зобов`язаний включити суму таких доходів до складу загального річного. оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку (п.п.8.2.1 п.8.2 ст.8).

Судом встановлено, що позивач річної декларації з податку з доходів фізичних осіб за спірний період та суму не подавав.

Щодо посилання позивача на обставини, що укладення, сторони, умови, період та терміни виконання, права та обов`язки сторін, ціна, форма, оподаткування отриманого дарунку та інші суттєві умови Договору дарування від 01.10.2004р., досліджувалися Хустським районним судом Закарпатської області, при розгляді цивільної справи № 2-2025/2004р. за позовом ОСОБА_2 про визнання права і зобов`язання виконати умови договору дарування.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 01.10.2004р., встановлено та вирішено наступне (мовою оригіналу):

«Визнати, що ОСОБА_2 не повинен сплачувати до бюджету суму податку з доходу, отриманого внаслідок укладення між ним та ОСОБА_3 договору дарування від 01 жовтня 2004 року».

Отже, судом надано належну правову оцінку Договору дарування від 01.10.2004р., щодо його дійсності, визначено отриману грошову суму, як подарунок та встановлено, що вона не підлягає оподаткуванню податком з доходу фізичних осіб.

Суд зазначає, що зазначене посилання є необґрунтованим оскільки згідно положень ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Крім цього суд зазначає, щодо посилання позивача на положення ст. 129-1 Конституції України як на ту обставину, що судове рішення є обов`язковим до виконання, то вказане посилання суд вважає необґрунтованим, так як вищезазначене рішення жодним чином не стосувалось відповідача його прав та обов`язків.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що наказ на перевірку є незаконним оскільки ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. від 06.10.2017р. по справі № 757/59225/17-к, про надання дозволу на проведення позапланової документальної перевірки відповідно до п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України скасована ухвалою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року, а отже і винесене на підставі вище зазначеної перевірки податкове повідомлення-рішення є також незаконним суд вважає зазначене твердження необґрунтованим оскільки як було встановлено судом відповідач на виконання своїх повноважень, визначених л.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПКУ та ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Батрин О.В. від 06.10.2017 у справі № 757/59225/17-к (надісланої листом Генеральної прокуратури України від 24.10.2017 №07/1/3-19418-17482 вих-17) про надання дозволу на проведення у кримінальному провадженні №0002433 позапланової документальної перевірки відносно фізичної особи ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1 ) з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених законодавством податків та зборів, у т.ч. податку на доходи фізичних осіб, за період з 01.01.1998 по 01.08.2017, проведення якої доручено працівникам ДФС, на підставі п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПКУ, Відповідачем 05.12.2017 видано наказ №812,,який разом із письмовим повідомленням від 06.12.2017 №25 про дату початку та місце "проведення перевірки, у відповідності до положень ст.42 ПКУ, направлено на адресу Позивача 06.12.2017 засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення 931).

Таким чином, ДФС з 07.12.2017, з урахуванням приписів п.79.2 ст.79 ПКУ, розпочато документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_2 .

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений статтею 78 Податкового кодексу України. Так, документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесену ними відповідно до закону (п.п.78.1.11. п.78.1 ст.78 ПК України).

Пунктом 78.4 вказаної статті визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до підпункту 1.2.3 пункту 1.2 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014 року № 22, наказ на проведення перевірки, що здійснюється відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Кодексу, видається керівником органу державної фіскальної служби на підставі відповідного документа, передбаченого цим підпунктом Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що наказ №812 від 05.12.2017 винесено контролюючим органом на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва, яка прийнята у межах кримінального провадження, набрала законної сили і є обов`язковою до виконання, тому наказ виданий відповідачем в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України.

Отже суд не приймає посилання позивача, що «ухвала слідчого судді, вищестоящою інстанцією, та не може породжувати будь-які правові наслідки з моменту ухвалення рішення суддею», оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. від 06.10.2017р. по справі № 757/59225/17-к, скасована ухвалою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року, отже на час видання наказу ухвала слідчого судді скасована не була, та в розрізі вимог статті 78 ПК України є обов`язковою для її виконання контролюючим органом.

Вище зазначена позиція підтримується висновками викладеними Верховним судом у постанові від 29.10.2018 по справі № 809/1731/17.

Крім цього суд зазначає, що наказ відповідача №812 від 05.12.2017, дії щодо проведення перевірки не є предметом судового розгляду, оскільки згідно положень ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Щодо посилання на висновки експертиз від 23.01.2018 № 658 та від 28.02.2019 № 10049/4121 то до зазначених висновків суд ставиться критично, оскільки відповідно до положень ст.101 КАСУ висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч.2 ст.101).

Згідно з нормами ч.7 ст.101 КАСУ у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими" статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні (ст. 108 КАСУ).

Враховуючи, що по-перше, висновки експертизи (економічних дослідженнях) робляться експертами, які не мають наукового ступінню та не є визнаними фахівцями у галузі права, по-друге, предметом висновків експерта не можуть бути питання права, а саме питання права досліджувались старшим науковим співробітником ЛЕД ХНІДСЕ Козуб CO. у експертному дослідженні від 23.01.2018 №658 ; по-третє, в експертних дослідженнях не зазначено конкретно на підставі яких первинних документів зроблено таке дослідження (акт перевірки не є первинним документом). Окрім цього, в порушення приписів ч.7 ст.101 КАСУ, в наданих о суду Позивачем експертних дослідженнях відсутній запис про попередження (обізнання) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Таким чином підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що економічні дослідження від 23.01.2018 №658, складене старшим науковим співробітником ЛЕД ХНІДСЕ Козуб Сергієм Олександровичем та від 19.01.2018 №1031/14301, складене судовими експертами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є недопустимими доказами у даній справі.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем приписів п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України якою встановлено, що контролюючий орган, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня то зазначене посилання суд вважає необґрунтованим, оскільки по-перше: як вже зазначалось судом вище наказ №812 від 05.12.2017 винесено контролюючим органом на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва, яка прийнята у межах кримінального провадження, набрала законної сили і є обов`язковою до виконання, а по-друге: згідно положень п.п 102.2.1. п. 102.2. с. 102 ПК України грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо: податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

Як було встановлено судом вище позивачем відповідну декларацію подано не було.

Враховуючи вище викладене суд зазначає, що висновки відповідача викладені в акті перевірки від 28.12.2017р. № 30/99-99-13-04- 01/, про порушення позивачем вимоги: п. 3.1. ст. З, пп. 4.2.12 п. 4.2. ст. 4, п. 7.1. ст. 7, пп 8.2.1. п. 8.2. ст. 8, п. 22.3. ст. 22 Закону № 889-ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме: заниження загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2004 рік на суму 40 000 000,00 грн. внаслідок чого занижено податкове зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 5 200 000,00 грн. знайшли своє підтвердження під час судового засіданні, а отже і винесене податкове повідомлення-рішення від 25 січня 2018 року № 4 є також таким, що винесено у відповідності до положень чинного законодавства України, а вище зазначені посилання позивача, суд розцінює як намагання уникнути від відповідальності.

Керуючись ст.ст.246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Державної фіскальної служби України (м. Київ, Львівська площа, 8) про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 21 червня 2019 року.

Суддя Спірідонов М.О.