Справа № 460/3218/18
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2019 року м. Рівне №460/3218/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Мидловець Л.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник позивача Бернацький П.В.,

відповідача: представник Гуща С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
доРадивилівської міської ради
про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати середньомісячної заробітної плати та стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Радивилівської міської ради про:

- визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати середньомісячного заробітку за період проходження військової служби з 22.04.2016 по 12.10.2017 у відповідності до ч.3 ст.119 КЗпП України та не виплати заробітної плати за період участі у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо у районах її проведення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2015 №522;

- стягнення невиплаченої середньомісячної заробітної плати за період: з 23.04.2016 по 12.10.2017 відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України; з 01.06.2017 по 12.10.2017 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2015 №522 із врахуванням індексації;

- стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати середньомісячної заробітної плати за період проходження військової служби з 22.04.2016 по 12.10.2017, після звільнення з 12.10.2017 і на дату постановлення судом рішення;

- стягнення компенсації за невикористану відпустку за період 23.04.2016 по 12.10.2017;

- стягнення моральної шкоди в сумі 100000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перебуваючи на посаді сільського голови, він був мобілізований на військову службу до Збройних Сил України. Зазначає, що за ним, як за працівником, призваним на військову службу у зв`язку з мобілізацією, за законом зберігається місце роботи і компенсується середній заробіток, а тому невиплата йому середньомісячного заробітку з 23.04.2016 є протиправною бездіяльністю відповідача. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що звільнення позивача відбулось відповідно до вимог чинного законодавства у зв`язку з припиненням повноважень сільської ради, головою якої він був обраний. Вважає, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 03.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 01.02.2019 розгляд справи відкладено.

Протокольною ухвалою суду від 26.02.2019 у судовому засіданні оголошено перерву.

Протокольною ухвалою суду від 14.03.2019 у судовому засіданні оголошено перерву.

Протокольною ухвалою суду від 04.04.2019 у судовому засіданні оголошено перерву.

Ухвалою суду від 18.04.2019 розгляд справи відкладено.

Ухвалою суду від 14.05.2019 розгляд справи відкладено.

Ухвалою суду від 12.05.2019 розгляд справи відкладено.

У судовому засіданні 18.06.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позицію викладену у адміністративному позові та просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію викладену у відзиві на адміністративний позов та просив у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, судом встановлено наступне.

17.07.2015 ОСОБА_2 , на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 №15 та рішення Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області від 15.07.2015 №468, призвано на військову службу в Збройних Силах України з посади голови Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області та зараховано до списків особового складу військової частини №9971 м.Луцьк Волинської області (а.с.8-9, 17, 46).

12.10.2016 позивачем було укладено контракт №288 про проходження військової служби терміном на 6 місяців. 12.04.2017 позивачем також укладено контракт №100-ос про проходження військової служби терміном на ще 6 місяців. Проходження військової служби позивач завершив та виключений із списків особового складу військової частини № НОМЕР_1 м.Луцьк Волинської області - 12.10.2017 (а.с.15-16).

Разом з тим, 22.04.2016 на підставі рішення №94 від 22.04.2016 Радивилівської міської ради, яка згідно з рішенням відповідача від 22.04.2016 №10 є правонаступником Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, ОСОБА_2 був звільнений з посади сільського голови на підставі ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ч.2 ст.8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» (а.с.12-13).

Водночас, позивачу було припинено нарахування та виплату середньомісячного заробітку як для працівників, призваних на військову службу під час мобілізації в особливий період та в мирний час.

14.07.2017 ОСОБА_2 звертався до відповідача із заявою щодо відновлення нарахування та виплати йому середньомісячного заробітку відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України (а.с.10), проте відповідачем листом від 23.08.2017 №02.01-15/1269 відмовлено у задоволенні вказаної заяви позивача (а.с.11).

30.07.2018 позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації щодо причин невиплати йому заробітної плати відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України із врахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2015 №522 (а.с.18), однак позивачу вказана інформація не надана з підстав неможливості її надання (а.с.19, 63), оскільки достовірність запитуваної інформації залежить від розгляду цивільної справи №568/1031/17 за позовом ОСОБА_2 . Радивилівської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Ухвалою Радивилівського районного суд Рівненської області від 12.06.2018, яка набрала законної сили 27.11.2018, провадження у цивільній справі №568/1031/17 закрито, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати середньомісячного заробітку як працівнику, призваного на військову службу під час мобілізації в особливий період та в мирний час, протиправною, ОСОБА_2 до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень Конституції України, систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР).

Згідно з ч.1 ст.10 Закону №280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За приписами частин 1 та 2 статті 141 Конституції України строк повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, депутати якої обрані на чергових виборах, становить п`ять років. Припинення повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради має наслідком припинення повноважень депутатів відповідної ради. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових виборах, становить п`ять років.

Відповідно до частин 2 та 5 статті 12 Закону №280/97-ВР, сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України. На сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст.42 Закону №280/97-ВР, повноваження сільського, селищного, міського голови починаються з моменту оголошення відповідною сільською, селищною, міською виборчою комісією на пленарному засіданні ради рішення про його обрання. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

Статтею 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі Закон №2493-III) визначено, що посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №2493-III, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України.

Таким чином, аналізуючи наведені вище положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що сільський голова є посадовою особою органу місцевого самоврядування, і така посада є виборною.

Частиною 1 статті 42 Закону №280/97-ВР встановлено, що повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 обрано та призначено на посаду голови Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області 19.11.2015 (а.с.8-9).

Повноваження ОСОБА_2 як голови Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області припинено за рішенням Радивилівської міської ради від 22.04.2016 №94 на підставі ч.1 ст.42 Закону №280/97-ВР та ч.2 ст.8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» від 05.02.2015 №157-VIII (далі Закон №157-VIII) у зв`язку з добровільним об`єднанням Підзамчівської сільської ради в територіальну громаду шляхом приєднання до Радивилівської міської ради.

Закон №157-VIII регулює відносини, що виникають у процесі добровільного об`єднання територіальних громад сіл, селищ, міст, а також добровільного приєднання до об`єднаних територіальних громад (ст.1).

При цьому, частина 2 статті 8 Закону №157-VIII передбачає, що повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, завершуються в день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою.

Таким чином, зазначена норма регламентує дострокове припинення повноважень сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, в наслідок припинення діяльності відповідної ради у зв`язку з її добровільним об`єднанням в територіальну громаду, та яке не визначене статтею 79 Закону №280/97-ВР.

Так, згідно з рішенням Радивилівської міської ради від 22.04.2016 №1 визнано повноваження новообраного міського голови Карапетяна М.А. Радивилівської міської ради, яка, в свою чергу, є об`єднаною територіальною громадою, та до якої добровільно увійшла Підзамчівська сільська рада Радивилівського району Рівненської області (а.с.41).

Враховуючи те, що повноваження сільського голови Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області припинено з підстав об`єднання такої ради з територіальною громадою міста Радивилів, то у відповідача не виникало правових підстав для залишення позивача на посаді та компенсації йому середнього заробітку.

Щодо посилань позивача на положення ч.3 ст.119 КЗпП України, яка передбачає певні гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 статті 36 КЗпП України визначено, що підставою для припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.

Так, згідно з ч.3 ст.119 КЗпП України (у редакції, що діяла на час мобілізації позивача), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.

КЗпП України містить загальні норми права про працю, які поширюються на трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. При цьому профільним законом, який визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу посадових осіб місцевого самоврядування, є Закон №280/97-ВР. А тому на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених Законом №2493-III (ст.7).

Тобто, положення ч.3 ст.119 КЗпП України у період, коли мали місце спірні правовідносини, поширювалися на позивача, і за ним, як за працівником, призваним на військову службу під час мобілізації, до дня фактичної демобілізації мали зберігатися місце роботи і посада, з відповідною компенсацією середнього заробітку.

Водночас, спеціальним законодавством, яке регламентує правовий статус та порядок звільнення з посад осіб, які проходять службу в органах місцевого самоврядування, встановлено, що строк повноважень сільського голови закінчується в день відкриття першої сесії відповідної сільської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах.

За вказаних обставин, відповідач, звільняючи позивача у зв`язку із закінченням повноважень сільської ради, головою якої він був обраний, діяв правомірно.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2018 у справі № 547/351/16-а (№К/9901/12733/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Судом також встановлено та сторонами не заперечується, що на період виконання позивачем державного обов`язку гарантії щодо збереження за ним місця роботи на посаді сільського голови з виплатою середнього заробітку за ним були збережені до закінчення повноважень Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області.

При цьому, враховуючи особливості служби в органах місцевого самоврядування на виборних посадах, реалізація таких гарантій після припинення відповідним органом своїх повноважень, профільним законодавством не передбачено.

Відтак, позовні вимоги щодо виплати середньомісячного заробітку на користь позивача з 23.04.2016 є необгрунтованими.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст.5 КАС України).

Проте, саме по собі звернення до адміністративного суду не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист.

Для того, щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Тобто, право на судовий захист пов`язане виключно з порушенням суб`єктивного права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача, при цьому таке порушення повинно бути зумовлене рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи наведене, обов`язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів фізичних осіб є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем та відповідачем суб`єктом владних повноважень; наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.

Оскільки, під час судового розгляду, факт наявності у позивача порушеного права з боку суб`єкта владних повноважень не знайшов свого підтвердження, то між позивачем та відповідачем не виникало жодних публічних правовідносин.

Враховуючи те, що передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо стягнення із суб`єкта владних повноважень сум компенсацій чи шкоди (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні, суд приходить до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Радивилівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати середньомісячної заробітної плати та стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 24 червня 2019 року.

Суддя Щербаков В.В.