Справа № 120/759/19-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

10 червня 2019 р. Справа № 120/759/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни, розглянувши письмово клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до: Хмільницька районна районна державна адміністрація Вінницької області (22000, Вінницька область, м. Хмільник, вул. Столярчука, 3) про: зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Хмільницька районна районна державна адміністрація Вінницької області (22000, Вінницька область, м. Хмільник, вул. Столярчука, 3) про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 11.03.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом осіб.

27.05.2019 представником відповідача подано клопотання за вх. №28153 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду. Мотивуючи клопотання представник відповідача вказав, що позовна заява подана з пропуском строку звернення до адміністративного суду, а саме, ч. 5 ст. 122 КАС України передбачено, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

10.06.2019 позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає, оскільки, даний спір підпадає під строки звернення до суду визначенні у ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, згідно якої, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Розглянувши клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до частин третьої та п`ятої статі 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 поняття заробітна плата і оплата праці, які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Аналіз частини п`ятої статі 122 КАС України свідчить про те, що цією нормою визначений місячний строк звернення до суду стосовно трьох стадій, пов`язаних з публічною службою: прийняття на публічну службу; проходження публічної служби; звільнення з публічної служби.

По даній справі позивач вважає, що її права порушені невиплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з 16.04.2016 по 21.03.2018, з врахуванням коригування на коефіцієнти її підвищення. Позивачем не оскаржуються умови проходження публічної служби або звільнення з неї.

Частиною п`ятою статі 122 КАС України не визначений місячний строк звернення до адміністративного суду відносно спорів стосовно грошової винагороди або оплати праці за проходження публічної служби.

Сама процедура проходження публічної служби, в даному випадку, має широкий характер та включає багато процедур.

Натомість, питання грошової винагороди або оплати праці (рівнозначність цих понять обумовлена наявністю у сторін прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків) врегульоване спеціальними законами: Законом України "Про оплату праці", Кодексом законів про працю України, а також іншими підзаконними нормативними актами та судовими рішеннями.

Зазначене свідчить про те, що при даних спірних правовідносинах норми Закону України "Про оплату праці", Кодексу законів про працю України, а також інших підзаконних нормативних актів та судові рішення з питань оплати праці є спеціальними порівняно з нормами КАС України. Тому в даному випадку повинні застосовуватися положення спеціальних норм в частині можливості звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З огляду на наведене, під час розгляду справ про стягнення на користь осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати повинні застосовуватися положення частини другої статті 233 КЗпП України, а не частини п`ятої статті 122 КАС України, тобто строки звернення до суду у цій категорії справ не застосовуються.

Тому, відсутні законодавчо визначені обмеження відносно строків звернення до суду осіб, які проходили публічну службу, стосовно питання стягнення винагороди за її проходження.

Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати частину другу статті 233 КЗпП України по даній справі, тобто позивач не обмежений строком зверненням з даним адміністративним позовом.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку щодо відмови в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 248 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна