Справа № 620/486/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/486/19 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Літвіної Н.М.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги відповідача від 25.01.2019 року №1966-51, якою позивачу визначено суму податкового боргу у розмірі 27899,20 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила, що при постановленні рішення судом першої інстанції було повно досліджено усі обставини справи та дано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам. Оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС у Чернігівській області 27.06.2018 року сформовано та направлено на адресу позивача податкове повідомлення - рішення № 0-2653, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем:податок на майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 55798,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржила його у судовому порядку.

25.01.2019 року ГУ ДФС у Чернігівській області сформовано податкову вимогу від № 49606-17.

Позивач вважає, що контролюючим органом передчасно сформовано оскаржувану податкову вимогу, оскільки на момент її прийняття податкове зобов`язання не було узгоджено, на підставі чого позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що грошове зобов`язання, визначене позивачу в податковому повідомленні-рішення від 27.06.2018 року № 0-2653, є неузгодженим, в зв`язку з оскарженням даного рішення до суду, а тому оскаржувана податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно п.п. 14.1.175. п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

У відповідності до ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно п. 56.18 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З дня набрання законної сили судовим рішенням про оскарження податкового повідомлення-рішення, податкове зобов`язання (частина податкового зобов`язання) стає узгодженим, а у платника податку виникає податковий обов`язок самостійно погасити узгоджену суму, протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

В даному випаду, як правильно зазначив суд першої інстанції, грошове зобов`язання, визначене позивачу на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.06.2018 року № 0-2653, є неузгодженим, в зв`язку з оскарженням даного рішення до суду.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року у справі № 826/13523/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.06.2018 року № 0-2653 - відкрито провадження.

Станом на час винесення оскаржуваної податкової вимоги рішення у вказаній справі 826/13523/18 не прийнято, а тому грошове зобов`язання не набрало статусу податкового боргу, у зв`язку з чим податкова вимога від 25.01.2019 року №1966-51, якою позивачу визначено суму податкового боргу у розмірі 27899,20 грн. є передчасною та такою, що підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене вище та доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги відповідача від 25.01.2019 року №1966-51, якою позивачу визначено суму податкового боргу у розмірі 27899,20 грн. підлягають задоволенню.

Водночас, колегія суддів частково не погоджується зі здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, зокрема в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Так, частинами 3-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, посадова чи службова особа якого виступала відповідачем у справі.

При цьому, позивач має подати відповідні докази, що підтверджують розмір витрат на правничу допомогу, а у випадку наявності клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги суд має дослідити дотримання вимог ч.5 ст.134 КАС України при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.269).

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

В даному випадку на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії: договору №06/02/2019-01 про надання правової допомоги від 06.02.2019 року, акта виконаних робіт №1 про виконання договору про надання правової допомоги від 06.02.2019 року №06/02/2019-01, рахунок на оплату від 06.02.2019 року №06/02/2019-01, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 6792/10 від 27.06.2018 року та оригінали:ордеру серії КС №536265 від 07.02.2019 року, квитанції від 08.02.2019 року №0.0..1.

У апеляційній скарзі відповідач зазначив про необґрунтованість та неспівмірність витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем до стягнення. Зокрема апелянт зазначив, що ані договір про надання правової допомоги, ані акт виконаних робіт до вказаного договору не містить розрахунку вартості наданої правової допомоги. На думку апелянта, розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу не є розумним з огляду на суму оскаржуваної податкової вимоги, яка становить 27899,20 грн., а також на явно завищену кількість часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у даній справі.

Досліджуючи співмірність заявлених до стягнення судових витрат (10000 грн.) із складністю справи та ціною позову (27899,20 грн.), суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати пов`язані з наданням позивачу правничої допомоги адвоката, є обґрунтованими та підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Однак, колегія суддів зазначає, що принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 6 частини шостої статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб віднесено до категорії справ незначної складності.

На час звернення позивача з адміністративним позовом у 2019 році, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі з 01 січня 2019 року встановлено 1921,00 грн.

У даній справі позивач просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу відповідача від 25.01.2019 року №1966-51, якою позивачу визначено суму податкового боргу у розмірі 27899,20 грн. Зазначена сума у розмірі 27899,20 грн. не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже справа відноситься до категорії справ незначної складності.

В акті виконаних робіт №1 зазначено про тривалість виконаних робіт (8 годин), з яких: 1,5 години - консультації та роз`яснення щодо строків та порядку визнання протиправною та скасування податкової вимоги, в тому числі шляхом підготовки відповідної позовної заяви до окружного адміністративного суду; 5 годин - підготовка проекту позовної заяви про визнання протиправною та скасування податкової вимоги контролюючого органу; 1,5 години - узгодження проекту позовної заяви.

Колегія суддів вважає, що зазначена тривалість наданих послуг (8 годин) є безпідставною, з огляду на те, що справа є незначної складності.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Колегія суддів, враховує ціну позову у справі, кількість судових засідань у яких брав участь адвокат, затрачений час в ході розгляду справи в судовому засіданні та підготовки позовної заяви, а також враховує інший витрачений адвокатом час під час надання позивачу правничої допомоги та приходить до висновку, що вказана сума витрат у розмірі 10000 грн. є неспівмірною з наданою позивачу правничою допомогою, а тому сума відшкодованих витрат пов`язаних з наданням позивачу правничої допомоги адвоката підлягає зменшенню до 5000 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів вважає, що при вирішенні справи судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення спору, а тому рішення суду підлягає скасуванню в окремій частині.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у Чернігівській області задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 понесених нею витрат, пов`язаних з наданням їй професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 10000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної фіскальної служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд.11, м.Чернігів, 14000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею витрати, пов`язані з наданням їй професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 5000 грн.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19.06.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Н.М. Літвіна