Справа № 420/1661/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1661/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Аракелян М.М., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії, викладені у відмовах від 16.10.2018р. та 13.12.2018р.; визнати бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 протиправною; зобов`язати призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.10.2018р. (з дати звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у 1994 році позивач виїхав з України до ОСОБА_2 на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в посольстві України в державі Ізраїль та перед виїздом за кордон позивач мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач звертався до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про призначення пенсії за віком, однак відповідачем у призначенні було відмовлено, з огляду на відсутність реєстрації позивача на території України за місцезнаходженням. Позивач вважає рішення відповідача протиправним, оскільки воно суперечить приписам Конституції України щодо неможливості скасування конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав і свобод громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадянам України, які перебувають за її межами, права громадян на соціальний захист у старості.

Ухвалою суду від 25.03.2019 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до положень ст. 263 КАС України.

17.04.2019р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому представник просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, зазначивши, що рішеннями від 16.10.2018р. та 13.12.2018р. відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують громадянство України та постійне місце проживання на території України. Отже, питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 можливо лише після надання до органу Пенсійного фонду за місцем проживання в Україні документів, зокрема паспорта громадянина України, документа на присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документів про місце проживання (реєстрації) особи. (а.с.158-162)

Ухвалою суду від 23.04.2019р. постановлено розглядати справу №420/1661/19 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено перше судове засідання на 20.05.2019р.

17.05.2019р. представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. (а.с.258)

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату та час розгляду справи.

Враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкав перед виїздом за кордон за адресою: АДРЕСА_1 та у 1994 році позивач виїхав з України до ОСОБА_2 на постійне проживання, де був прийнятий на консульський облік в посольстві України в державі Ізраїль.

Позивач 25.03.2019р. через уповноваженого представника ОСОБА_3 звернувся до Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії за віком. До вказаної заяви додано належним чином засвідчені копії документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; трудову книжку; диплом; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. (а.с.89-91)

Листом Пенсійного фонду України №22368/К-11 від 05.10.2018р. повідомлено позивача про те, що оскільки ОСОБА_1 до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю проживав за адресою: АДРЕСА_1 , управління визначеним для розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії є Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі. (а.с. 93)

16.10.2018р. Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, розглянувши звернення щодо призначення пенсії ОСОБА_1 , повідомило, що необхідно надати документ, що підтверджує громадянство України та постійне місце проживання на території України. Для призначення пенсії необхідно надати документи: паспорт громадянина України або посвідку на постійне проживання на території України; індентифікаційний код; диплом про навчання в училищі, технікумі, інституті (у разі наявності); свідоцтво про народження дітей, свідоцтво про укладення шлюбу; оригінал трудової книжки. (а.с. 95-96)

26.10.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком. До вказаної заяви додано: паспорт/посвідку, трудову книжку, диплом, довіреність, посвідчення ЧАЕС. (а.с.100-103)

13.12.2018р. Головним управлінням ПФУ в Одеській області повідомлено позивача про те, що питання про призначення пенсії ОСОБА_1 можливо розглянути після надання ним до органу Пенсійного фонду за місцем проживання в Україні: паспорту громадянина України, документу про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків або свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документу про місце проживання (реєстрації) особи. (а.с. 105-106)

Позивач вважає дії відповідача протиправними, відмову у призначенні пенсії незаконною.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначаються принципи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" закріплюється право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Зокрема, зазначається, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначаються строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії. При цьому, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня; пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності; У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності. У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права; пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регулюється порядок виплати пенсії за минулий час. Зокрема, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

При цьому, чітко зазначається, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991р. громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991р. звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому, відповідно до п. 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №21-1 від 25.11.2005р., заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п. 1.6, 1.7 наведеного Порядку звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку, а днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного вище Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року N 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за N 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до п. 2.22 наведеного Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Згідно п. 2.23 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідно до п. 2.25 до заяви про виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Згідно п. 4.1 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Відповідно до п. 4.2 наведеного Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Пунктом 4.3 вказаного вище Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" N 3477 - IV від 23.02.2006р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України" (заява N 10441/06) "оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами".

Крім того, у тексті наведеного вище рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, є цілком неприйнятним, оскільки користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь - якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 22 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (заява N 63134/00) поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення.

Відповідно до п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (заява N 63134/00) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

При цьому, у відповідності до п. 26 наведеного вище рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (заява N 63134/00) органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, гарантоване ст. 46 Конституції України, є непорушним.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом відповідності до наведеної вище норми Основного закону.

Будь - які обмеження громадян у зазначеному праві забороняються, як забороняється і будь - яка дискримінація внутрішньо переміщених осіб, які користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони обрали місцем свого проживання іншу країну.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-15 від 01.01.2004р.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-15 від 01.01.2004р.

При цьому, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-15 від 01.01.2004р.

Зазначене вище кореспондує правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.05.2018 року по справі №204/5502/17 (2-а/204/208/17) адміністративне провадження №К/9901/22212/18, яка набрала законної сили 03.05.2018 року, та яка полягає в тому, що відповідно до рішення Конституційного Суду України N 25-рп/2009 від 07.10.2009р. виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 03.05.2018 року у справі N204/5502/17 (2-а/204/208/17) адміністративне провадження NК/9901/22212/18, яка набрала законної сили 03.05.2018 року, підлягає врахуванню при розгляді і вирішенні справ даної категорії в частині застосування норм права.

Як встановлено судом, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з тим, що при зверненні за призначенням пенсії не було надано паспорту громадянина України, документу про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків або свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документу про місце проживання (реєстрації) особи. (а.с. 105-106)

При цьому, судом встановлено, що позивач прийнятий на консульський облік у Посольстві України у країні Ізраїль та проживає в Ізраїлі, що підтверджується доданими до позову документами. (а.с. 31-47)

За приписами ст. 5 Закону України «Про громадянство України» №2235-III від 18.01.2001р. документами, що підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

При цьому, реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 є НОМЕР_1 , що підтверджується наявною у справі карткою платника податків (а.с.48)

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел.

В рішенні Конституційного Суду України N 25-рп/2009 від 07.10.2009р. чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, викладеного у відмові №394/К-8 від 16.10.2018р. Центрального ОУПФУ в м.Одесі.

Щодо оскарження рішення про відмову, оформленого листом від 13.12.2018р. №21007/02, суд зазначає, що цей лист складений іншим органом ПФУ ГУ ПФУ в Одеській області (начальником ГУПФУ в Одеській області), до якого позивач позовних вимог не звертає та відповідачем цей орган не вказує.

Лист від 13.12.2018р., на думку суду, має роз`яснювальний характер та складений ГУ ПФУ в Одеській області на звернення представника позивача щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 , а не безпосередньо стосовно призначення позивачу пенсії.

Отже у позові в цій частині слід відмовити за його безпідставністю та необґрунтованістю.

При цьому, виходячи з висновків суду про визнання протиправним та скасування рішення №394/К-8 від 16.10.2018р., які здійснено за результатами перевірки даного рішення відповідача згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, суд вважає права позивача, порушені оскарженими діями відповідача відмовою у призначенні пенсії є повністю захищеними та відповідно такими, що не потребують окремого, додаткового захисту.

Тому, позовні вимоги позивача про визнання бездіяльності Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі протиправною щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Верховний суду у постанові №1640/2594/18 від 06.03.2019р. вказав, що повноваження державних органів не є дискредиційними, коли є лише один правомірний та законно обгрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити певні конкретні дії, якщо їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього у судовому порядку.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги необхідність ефективного захисту прав позивача, що ґрунтується на чинному законодавстві України, суд вважає необхідним здійснити такий захист шляхом зобов`язання Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.10.2018р. (з дати звернення за призначенням пенсії).

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.10.2018р. (з дати звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з проведенням індексації і компенсацію втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України, позивач особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Оскільки питання призначення пенсії за віком ОСОБА_1 по суті відповідачем не розглядалося, спір щодо її розміру та правильності розрахунку пенсії між сторонами не виник, як і не могло бути порушеним питання індексації пенсії, позовні вимоги в цій частині суд вважає передчасними, оскільки вони спрямовані на захист прав позивача у майбутньому, стосовно чого невідомо наразі, чи такий захист буде мати об`єктивне підґрунтя та підстави.

Захисту в адміністративному судочинстві підлягають лише та виключно вже порушені права, свободи та інтереси позивача, відповідно захист прав, свобод та інтересів на майбутнє, про який заявлено у зазначеній вимозі позивача, не припустимий, тому дана вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію від 14.03.2019р. про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову в сумі 768,40 грн. (а.с.3)

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судових витрат в розмірі 384,20 грн. (768,40/2).

Керуючись ст.ст. 139, 194, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: В. Меламед.Юридичний офіс (Ізраїль-Україна) АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 , пр- АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , оф. 10.23) до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (, адреса: 65121, м.Одеса, вул.Ільфа і Петрова, 4-а) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, викладене у листі №394/К-8 від 16.10.2018р.

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.10.2018р. (з дати звернення за призначенням пенсії).

Стягнути з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) суму судових витрат в розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.