Справа № 240/2810/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/2810/19 Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

19 червня 2019 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Мацького Є.М. Капустинського М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення 187979,20 грн,

В С Т А Н О В И В :

Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати, пов`язані з його утриманням у зазначеному закладі вищої освіти у розмірі 187979 грн 20 коп.

Приписами п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року відмовлено Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення 187979,20 грн.

Роз`яснено Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, що розгляд даної справи має здійснюватися Малинським районним судом Житомирської області за правилами підсудності, встановленими положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулася з апеляційною скаргою до Сьомого апеляційного адміністративного суду, якою просить скасувати ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року і направити справу для продовження розгляду до Житомирського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на момент звернення до Житомирського окружного адміністративного суду першої інстанції із позовною заявою від 26.02.2019 року було враховано практику Великої палати Верховного суду від 12.12.2018 року, якою визначено, що справи щодо відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у ВНЗ, потрібно розглядати у порядку адміністративного судочинства. Таким чином, на думку позивача, оскільки даний спір пов`язаний із звільненням особи з публічної служби, тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 28.05.2019 року призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, відповідно до положень статті 311 КАС України.

Відповідач правом подати відзив до суду апеляційної інстанції не скористався, інших заяв (клопотань) чи пояснень суду теж не надав.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати, пов`язані з його утриманням у зазначеному закладі вищої освіти у розмірі 187979 грн 20 коп. Слід зазначити, що даний спір виник у зв`язку з невиконання відповідачем умов підписаного контракту між Міністерством оборони України в особі Начальника Національної академії та старшим солдатом ОСОБА_1, через небажання продовжувати навчання, що обумовлює обов`язок відшкодування витрат на утримання особи у закладі вищої освіти.

За захистом порушених прав, Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження виходив з того, що оскільки спір виник у результаті невиконання відповідачем цивільно-правової угоди, внаслідок чого у нього виникло зобов`язання відшкодувати вартість навчання, відтак вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, та надаючи правову оцінку встановленим обставинам у справі, зазначає таке.

Норми ч.1 ст.2 КАС України визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Слід зазначити, що ч.1 ст.4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України передбачено випадки поширення юрисдикції адміністративних судів на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

- спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

- спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

- спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

- спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

- за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

- спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

- спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

- спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

- спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

- спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

- спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

- спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Відтак, вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Слід зауважити, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій та у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України; в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Тобто, до юрисдикції адміністративних судів належать публічно-правові спори з правовідносин, що виникають у сфері здійснення публічної влади і принаймні одним з учасників публічно-правового спору повинен бути суб`єкт владних повноважень та цей спір має існувати саме з приводу публічно-правових відносин, а невключення таких справ до юрисдикції адміністративних судів породжується насамперед природою відносин, з яких вони виникають.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що даний спір виник у зв`язку з невиконання відповідачем умов підписаного контракту між Міністерством оборони України в особі Начальника Національної академії та старшим солдатом ОСОБА_1, через небажання продовжувати навчання, що обумовлює обов`язок відшкодування витрат на утримання особи у закладі вищої освіти. Позовні вимоги з приводу невиконання умов договору, пов`язані з навчанням у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Таким чином суд першої інстанції вважав, що спір виник у результаті невиконання відповідачем цивільно-правової угоди, внаслідок чого у нього виникло зобов`язання відшкодувати вартість навчання, відтак вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновками суду першої інстанції, вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент відрахування відповідача спори даної категорії вирішувались в порядку цивільного судочинства, судами бралася до уваги практика викладена у постанові Верховного Суду України від 12.10.2016 року у справі № 6-2154цс 16, якою справи щодо відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у ВНЗ потрібно розглядати у порядку цивільного судочинства.

Однак Національною академією на момент звернення до Житомирського окружного адміністративного суду першої інстанції із позовною заявою від 26.02.2019 року було враховану практику Великої палати Верховного суду від 12.12.2018 року, якою визначено, що справи щодо відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у ВНЗ що передує зарахуванню на публічну службу, потрібно розглядати у порядку адміністративного законодавства.

Колегія суддів зауважує, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Великої палати Верховного суду від 12.12.2018 року у справі № 804/285/16 вирішено відійти від попередньої практики, оскільки указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, 3 жовтня 2018 року у справі №755/2258/17, та вказала, що спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу начальника Національної академії №52-КС від 26.07.2016 року ОСОБА_1 зараховано на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного

Наказом начальника Національної академії №186 від 08.08.2016 року (по стройовій частині) ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Національної академії та на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення - з обіду 06.08.2016 року, а також між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії та старшим солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) тобто публічної служби у Збройних Силах України, згідно з яким відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів ЗС України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Курсантом ОСОБА_1 було подано рапорт про відрахування його з числа курсантів Національної академії у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та зобов`язався відшкодувати витрати на його утримання у закладі вищої освіти.

Наказом начальника Національної академії №15-КС від 26.02.2018 року (по особовому складу) із старшим солдатом ОСОБА_1 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у ЗС України курсантами вищого військового навчального закладу через небажання продовжувати навчання, відраховано з числа курсантів та звільнено з військової служби у запас.

Крім того, наказом начальника Національної академії №47 від 26.02.2018 року (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії та знято з усіх видів забезпечення, зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії в сумі 189524 грн. 59 коп.

Вимогами ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачений обов`язок громадян, яких відраховано з військових навчальних закладів Збройних Сил України через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, відшкодувати витрати, пов`язані з їх утриманням відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 «Порядку відшкодування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.

Відповідно до вимог п. З Порядку відшкодування, спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління Державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок розрахунку).

У відповідності до вимог Порядку відшкодування та Порядку розрахунку, Національна академія підготувала та вручила відповідачу довідку - розрахунок № 1053 від 26.02.2018 року про відшкодування витрат пов`язаних з його утриманням в Національній академії, а останній з розрахунком був згідний, зобов`язуй відшкодувати. Встановлено, що до теперішнього часу відповідачем не погашена заборгованість у зв`язку чим завдано шкоду державному бюджету.

Згідно п. 8 Порядку, сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони.

Обов`язок щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, передбачений законодавством та закріплений у контракті пре проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Отже, способом захисту та поновлення порушеного права держави є відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі, громадянином ОСОБА_1 шляхом звернення позивача до суду з позовною заявою.

Відповідно до п. З Порядку відшкодування, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Згідно п. 4 Порядку відшкодування, розрахунок фактичних витрат, здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Згідно п. 2.1 Порядку розрахунку, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення, продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. Вказана заборгованість підтверджується довідкою-розрахунком від 26.02.2018 року №1053, розрахунком на утримання ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що даний спір пов`язаний із звільненням особи з публічної служби, а відтак підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, слід зауважити, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку та неправомірно відмовив Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у відкритті провадження у справі, з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Як передбачено нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Разом з тим, у рішенні від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційний інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінюючи обставини, які є предметом даного спору, не надав належну правову оцінку та не врахував, що даний спір належить до юрисдикції адміністративного суду, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного задовольнити.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення 187979,20 грн скасувати.

Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 червня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Мацький Є.М. Капустинський М.М.