Справа № 826/6929/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6929/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Лісник Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, третя особа - Прокуратура Хмельницької області, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

02.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, та з урахуванням збільшення та доповнення позовних вимог, просить визнати протиправними дії Генеральної прокуратури України щодо відмови позивачу у видачі наказу про нарахування та виплату частини заробітної плати у вигляді надбавки, компенсації за роботу, яка передбачає допуск до державної таємниці, зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити частину заробітної плати у вигляді надбавки, компенсації за роботу, яка передбачає допуск до державної таємниці у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період 1997-2001 роки з проведенням відповідної індексації заробітної плати та відрахуванням внесків до фонду соціального страхування, вжити заходів щодо включення цих виплат як надбавки за секретність у довідку про заробітну плату для перерахунку пенсії, провести перерахунок місячного заробітку за період з 21 січня 1997 року по 16 серпня 2001 року та нарахувати і виплатити позивачу різницю невиплачених сум, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, тобто за роботу пов`язану з державною таємницею та виплату різниці в місячній заробітній платі за вказаний період провести у розмірі 20 % посадового окладу за першою формою допуску до інформації, що становить державну таємницю відповідно до наказу прокурора Хмельницької області №4/6т від 28 січня 1997 року та довідки режимно-таємної частини №20-707 від 02 липня 2009 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач у період з 21 січня 1997 року по 16 серпня 2001 року працював на посадах помічника прокурора Хмельницької області та старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та прикордонної охорони при проваджені оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства, виконував роботу з документами, що становлять державну таємницю, проте відповідач всупереч вимог статті 30 Закону України «Про державну таємницю» та Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №414, надбавка за роботу із секретними документами як частина заробітної плати йому не виплачувалась, хоча факт виконання такої роботи підтверджується довідкою прокуратури Хмельницької області №20-707 від 02 липня 2009 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 07 травня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, прокуратуру Хмельницької області.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2019 р. у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Приймаючі рішення у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір надбавки за роботу в умовах режимних обмежень та здійснення виплати такої надбавки, безпосередньо визначає державний орган, де працюють особи в умовах режимних обмежень, тому оскарження дій Генеральної прокуратури України щодо відмови у видачі наказу про виплату надбавки, перерахунку та зобов`язання вчинити певні дії заявлені позивачем до неналежного відповідача, оскільки матеріалами справи підтверджено те, що позивач у період з 28 січня 1997 року по 16 серпня 2001 року працював в прокуратурі Хмельницької області.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2019 р. як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того апелянт додаткового зазначив, що відповідно до п.3 ст. 48 КАС України, суд у разі встановлення, що позов заявлений до неналежного відповідача може здійснити заміну первісного відповідача на належного, що не було зроблено судом та є порушенням норм процесуального права. Також, апелянт просить суд апеляційної інстанції залучити до участі у справі як другого співвідповідача прокуратуру Хмельницької області.

10.05.2019 до суду апеляційної інстанції надійшли доповнення та зміни до апеляційної скарги, які прийняті судом до уваги, з урахуванням положень статті 303 КАС України та враховуючі матеріали справи в частині строків подачі доповнень.

Апелянтом додаткового зазначено, що при вирішенні питань про притягнення до участі у справі в якості другого співвідповідача - прокуратури Хмельницької області, просить апеляційне провадження проводити як суд першої інстанції по нововиявленим обставинам.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу щодо необґрунтованості апеляційної скарги та правильності висновків суду першої інстанції, оскільки позивач з 21 січня 1997року по 16 серпня 2001 року працював в прокурорі Хмельницької області і, крім того, питання щодо зобов`язання прокуратури Хмельницької області провести нарахування та виплату компенсації за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, тощо, вже було предметом судового розгляду.

Апелянтом подано заперечення на відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якій посилається на судову практику зі спірного питання.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, судове засідання відбулось без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, клопотання та заяви апелянта, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з оглядку на таке.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач у період з 07 серпня 2001 року до 16 серпня 2001 року працював в прокурора Хмельницької області.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2009 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2012 року, позивачу було відмовлено в задоволенні позову до прокуратури Хмельницької області про зобов`язання провести нарахування та виплату компенсації за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

06 квітня 2016 року позивач звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою, в якій просив прийняти заходи щодо нарахування та виплати йому частини заробітної плати у вигляді надбавки за доступ до державної таємниці у розмірі 20 % посадового окладу за формою 1 допуску та видачі з цього приводу наказу чи розпорядження, відрахувати з надбавки необхідні страхові внески до Фонду соціального страхування та включити виплати цієї надбавки до довідки про зарплату для перерахунку пенсії.

Генеральна прокуратура України листом від 12 травня 2016 року №18-944-вих-16 повідомила позивачу, що вирішити питання щодо нарахування та виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень неможливо, оскільки відсутня одна з умов, що дає права на таку виплату, а саме інформація про роботу з державною таємницею у період з 28 січня 1997 року до 16 серпня 2001 року. Окрім того зазначено, що це питання було предметом судового розгляду. Обґрунтованість дій прокуратури області по не виплаті зазначеної надбавки підтверджено постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2009 року, яка залишена без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2012 року та Вищого адміністративного суду України від 09 липня 2012 року.

Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1,2, 3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Закон України «Про державну таємницю» регулює суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України.

Статтею 30 вказаного Закону, в редакції станом на момент існування спірних правовідносин, визначено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 було затверджено Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (надалі - Положення 414).

Згідно п. 1.Положення № 414 в редакції на день виникнення спірних правовідносин, це Положення визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам державних органів, підприємств, установ і організацій, а також військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Пунктом 2 Положення №414 визначено, що особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Вимогами пунктів 5, 6 Положення №414 передбачено, що такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначається державним органом, підприємством, установою, організацією, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується за наявності дозволу (ліцензії) на діяльність, пов`язану з державною таємницею, відповідно до статті 19 Закону України «Про державну таємницю».

Матеріалами справи підтверджено, та апелянтом не спростовано, що позивач у період з 07 серпня 2001 року до 16 серпня 2001 року працював в прокурора Хмельницької області, в Генеральній прокуратурі України позивач у вказаний період не працював.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пунктів першого і сьомого частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 8 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, враховуючи завдання адміністративного судочинства, яке полягає у захисті саме порушених прав, свобод та інтересів особи у публічно-правових відносинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог до Генеральної прокуратури України, оскільки позивач у період з 28 січня 1997 року по 16 серпня 2001 року працював в прокуратурі Хмельницької області, отже не знаходився з вказаним відповідачем у публічно-правових відносинах.

Також колегія суддів враховуючі всі заяви та клопотання апелянта зазначає, що заміну первісного відповідача на належного нормами КАС України в суді апеляційної інстанції не передбачена.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції не зробив заміну відповідача також колегією суддів не приймається до уваги, оскільки така заміна судом з власної ініціативи могла відбутися лише за умов якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. В даному випадку, як позивач так і прокуратура Хмельницької області знаходяться територіально у м.Хмельницькому.

Крім того, позивач не скористався своїм правом подати суду першої інстанції клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, як то передбачено ч.3 ст. 48 КАС України.

Щодо додаткових доводів апеляційної скарги колегія суддів також вважає їх такими, що не заслуговують уваги, оскільки процедура вирішення питання щодо перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами окремо передбачена нормами КАС України.

Щодо всіх інших доводів апелянта, наведених ним в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає необхідним наголосити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Повне судове рішення складено 21.06.2019 р.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, третя особа - Прокуратура Хмельницької області, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель