Справа № 420/473/19
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/473/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження, за наявними матеріалами, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про:

визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо проведення з 01.01.2018 року перерахунку пенсії за вислугу років із зменшенням відсоткового розміру пенсії з 80% на 70% грошового забезпечення;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.01.2018 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років у розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення та з доплатою за встановлену інвалідність з урахуванням проведених виплат.

Адміністративний позов мотивовано наступним.
ОСОБА_1 зазначив, що йому було довічно призначено пенсію за вислугу років з лютого 2003 року у розмірі 80% від грошового забезпечення при вислузі 29 років у відповідності до Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». З 01.01.2018 року, відповідач неправомірно зменшив розмір пенсії позивачу виходячи з 70% сум грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 року. Позивач зазначає, що показник максимального розміру пенсії у розмірі 70%, що встановлений статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", має застосовуватись виключно при призначенні нових пенсій. Водночас, при зміні цього показника стосовно пенсії позивача, відповідач проводив перерахунок пенсії, що за механізмом, умовами та порядком не є тотожним поняттю "призначення пенсії».

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року, вищезгадану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження по справі. Судом постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року, постановлено продовжити розгляд адміністративної справи №420/473/19 за правилами загального позовного провадження

23 травня 2019 року, закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду суті.

У судове засідання призначене на 05 червня 2019 року, особи, які беруть участь у розгляді справи не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно повідомлялись.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

05 червня 2019 року, через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду від позивача (вх.№20273/19 від 05.06.2019р.) та представника відповідача (вх.20275/19 від 05.06.2019р.) надійшли клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи положення ч.9 ст.205 КАС України, та клопотання сторін, розгляд справи здійснено судом без участі сторін у порядку письмового провадження.

Пунктом 10 частини 1 статті 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№12920/19 від 09.04.2019р.) на позовну заяву (а.с.68-69).

Відзив обґрунтований наступним.

На момент призначення пенсії ОСОБА_1 , мав 2 групу інвалідності, що відповідно до Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» давало право на встановлення пенсії у розмірі 80% грошового забезпечення. Проте, на момент отримання головним управлінням повноважень щодо призначення (перерахування) та виплати пенсій військовослужбовцям, ОСОБА_1 , була встановлена 3 група інвалідності, що дає підстави для призначення пенсії по інвалідності у розмірі 60% грошового забезпечення. Однак, враховуючи, що вислуга років ОСОБА_1 , на момент звільнення складала 29 років, пенсія виплачувалась позивачу у розмірі 77% грошового забезпечення, тобто у розмірі за вислугу років, як це передбачено ст.13 Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Враховуючи зазначене, головним управлінням при прийнятті на облік пенсійної справи позивача, а також проведенні подальших перерахунків, пенсія по інвалідності позивачу виплачувалась у розмірі 77 %, тобто у розмірі пенсії за вислугу років на момент здійснення відповідних перерахунків. У квітня 2018 року, ОСОБА_1 , проведено перерахунок згідно постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 року та встановлено основний розмір грошового забезпечення 70% - максимальний розмір за вислугу років.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області наголошувалося, що відсутні підстави для виплати позивачу пенсії у розмірі 80%, оскільки починаючи з 10.05.2005 року, ОСОБА_1 , має 3 групу інвалідності, що дає право на призначення пенсії по інвалідності у розмірі 60%. Розмір грошового забезпечення 80% відповідно до ст.21 Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачено лише для інвалідів 2 групи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
ОСОБА_1 , пенсіонер Міністерства оборони України, майор у запасі, 30 жовтня 1998 року звільнений зі Збройних Сил України (а.с.52).

Остання посада яку обіймав позивач до звільнення у запас старший слідчий слідчого відділу військової прокуратури Південного регіону України. Станом на 06 листопада 1998 року, загальна вислуга позивача складала 29 років 11 місяців (а.с.53).

05 лютого 2003 року, ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного військового комісаріату з заявою про призначення пенсії. У вищевказаній заяві, позивачем зазначено, що він є інвалідом 2 групи (а.с.59) та бажає отримати пенсію по інвалідності (а.с.51).

З 05 лютого 2003 року, ОСОБА_1 , було призначено пенсію по інвалідності (2 група) у розмірі 80% від грошового забезпечення.

Згідно виписки із акта огляду МСЕК від 20 травня 2006 року, позивачу встановлена вже третя група інвалідності (а.с.60-61).

01 квітня 2007 року, з урахуванням ст. 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» позивачу проведено перерахунок пенсії. Після перерахунку, розмір пенсії позивача складав: основний розмір 60% грошового забезпечення, за розрахунком за вислугу років 77 % грошового забезпечення (вислуга років 29) (а.с.40).

01 січня 2018 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, на виконання постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", на підставі наданої довідки про розмір грошового забезпечення за нормами чинними на 01 березня 2018 року, керуючись Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13 лютого 2008 року, ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії (а.с.49).

Розмір пенсії позивача після проведення перерахунку становить 5848,50 гривень та складається з 70 % від:

посадового окладу - 4230,00 гривень;

окладу за військовим званням - 1340,00 гривень;

надбавки за вислугу років 50% - 2785,00 гривень.

Крім того, ОСОБА_1 , встановлені надбавки до пенсії:

збільшення основного розміру пенсії (25%) 1462,13 гривень;

інвалід війни 3 групи/при виконанні обов`язків в/с інвалід війни 3 гр. (ст.7) 435,60 гривень;

інвалід війни 3гр./при виконанні обов`язків в/с 50 гривень;

доплата до попереднього розміру пенсії (постанова КМУ №103 від 21.02.2018 року) 3417,38 гривень.

Підсумок пенсії позивача з надбавками складає 11213,61 гривень.

Проте з 01.01.2018 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, проведено перерахунок пенсії позивача та обмежено її максимальний розмір до 70% від грошового забезпечення (а.с.49).

Слід зазначити, що згідно протоколів про перерахунок пенсії, які наявні у матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 , позивачу у період з 2003 року (а.с.94) по 2016 рік неодноразово були проведені перерахунки пенсії, виходячи із основного розміру пенсії за вислугу років 77% (а.с.86-107).

Не погоджуючись з проведеним перерахунком пенсії, ОСОБА_1 , звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Проте 27 грудня 2018 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, листом №2860/К-11 відмовило позивачу у перерахунку пенсії, повідомив, що Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в України» №1166 від 27.03.2014 року, внесено зміни до Закону №2262, яким передбачено, що максимальний розмір пенсії за вислугу років який не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення (а.с.11).

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо обмеження відсоткового розміру пенсії протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, оскільки на його думку він має отримувати пенсію у розмірі 80 % відповідних сум грошового забезпечення.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (далі - Закон №2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до статті 63 Закону №2262-XII перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Уразі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Стаття 13 Закону №2262-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу у розмірі 80% (2003 рік), передбачала, що пенсії за вислугу років призначаються у таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт "б" статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам, зазначеним у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

08 липня 2011 року, прийнято Закон №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи"(далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ, зокрема у частині другій статті 13 цифри "90" замінено цифрами "80".

27 березня 2014 року, прийнято Закон №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі - Закон №1166-VII), який набрав чинності з 1 квітня 2014 року, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри « 80» замінено цифрами « 70». Ці зміни набрали чинності з 1 травня 2014 року.

Водночас, пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №1166-VII від 27.03.2014 передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Внесені Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" №1166-VII від 27.03.2014 року, зміни до частини 2 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70 відсотків грошового забезпечення, не стосуються перерахунку вже призначених пенсій і мають застосовуватися виключно при призначенні нових пенсій. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі втілено у змісті частини першої статті 58 Конституції України, відповідно до якої дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави, пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах по справам №21-420а13 від 10.12.2013 року та №21-348а13, від 17.12.2013 року та Верховним Судом у постановах по справам № 175/1665/17 від 03.04.2018 року та № 686/12623/17 від 24.04.2018 року.

Крім того, у рішенні по зразковій справі №240/5401/18 від 04.02.2019 року, Верховний Суд дійшов висновку, що при перерахунку пенсії відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі постанови Кабінету Міністрів України №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалось при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку, а тому його дії, що виразились у зменшенні розміру пенсії позивача з 77 до 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення при здійсненні її перерахунку, є протиправними.

Проте, суд погоджується з твердженнями відповідача, що на момент отримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області повноважень щодо призначення (перерахування) та виплати пенсій військовослужбовцям, ОСОБА_1 була встановлена 3 група інвалідності.

Згідно статті 21 Закону №2262-ХІІ (у редакції чинній на момент призначення пенсії позивачу) пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: а) інвалідам війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку); б) іншим інвалідам I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

В разі наявності у інваліда з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт "а" статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт "а" статті 13).

Слід зазначити, що статтею 27 Закону №2262-ХІІ (у редакції чинній на момент призначення пенсії позивачу) було закріплено, що зі зміною групи інвалідності, що настала після призначення пенсії, відповідно змінюється і розмір пенсії.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що починаючи з 10.05.2005 року, ОСОБА_1 , має третю групу інвалідності, що дає право призначення пенсії по інвалідності у розмірі 60%, а тому підстави перерахунку пенсії позивачу у розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення у Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області відсутні.

Проте, у зв`язку з визнанням судом протиправними дій відповідача стосовно зменшення відсоткового розміру пенсії позивача до 70% грошового забезпечення відповідно до Закону №1166-VII, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , має право на перерахунок та виплату пенсії у розмірі 77 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій щодо зменшення розміру пенсії позивача з 77 відсотків на 70 відсотків від відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час подання позовної заяви, ОСОБА_1 , було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 гривень, згідно квитанції №110 від 08 лютого 2019 року, який підлягає відшкодуванню.

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна 83, ), про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо проведення з 01.01.2018 року перерахунку пенсії за вислугу років із зменшенням відсоткового розміру пенсії з 80% на 70% грошового забезпечення; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.01.2018 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років у розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення та з доплатою за встановлену інвалідність з урахуванням проведених виплат задовольнити частково.

Дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо проведення з 01.01.2018 року перерахунку пенсії за вислугу років із зменшенням відсоткового розміру пенсії з 77% на 70% грошового забезпечення визнати протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, провести з 01.01.2018 року, перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , за вислугу років у розмірі 77 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, з доплатою за встановлену інвалідність та з урахуванням раніше виплачених сум.

У решті задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНКПП НОМЕР_1 ), понесені судові витрати у розмірі 768,40 гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Балан Я.В.

.