Справа № 260/899/19
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

21 червня 2019 рокум. Ужгород№ 260/899/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої - судді Маєцької Н.Д., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, якою просить: визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління Служби безпеки України в Закарпатській області № 23 д від 06 червня 2019 року про скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить: 1) Зупинити дію розпорядження Управління Служби безпеки України в Закарпатській області № 23-д від 06 червня 2019 року про скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці; 2) Заборонити Закарпатській обласній державній адміністрації вчиняти дії, що стосуються предмету спору, а саме: вчиняти дії, що передбачені ст. 23 ч. 3 Закону України "Про державну таємницю", і полягають у вирішенні питання про переведення ОСОБА_1 на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнення його, у зв`язку із скасуванням допуску до державної таємниці розпорядженням Управління Служби безпеки України в Закарпатській області № 23-д від 06 червня 2019 року.

Заява обґрунтована тим, що розпорядженням Управління Служби безпеки України в Закарпатській області від 06 червня 2019 року № 23-д позивачу скасовано доступ до державної таємниці. Позивач зазначає, що скасування допуску до державної таємниці автоматично тягне за собою застосування до нього негативних санкцій, у вигляді звільнення із займаної посади начальника Управління містобудування та архітектури Закарпатської обласної державної адміністрації. У разі визнання судом необґрунтованості і протиправності оскарженого розпорядження таке звільнення буде беззаперечним порушенням конституційного права позивача на працю. Відтак, позивач вважає, що невідкладне невжиття заходів із забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист і поновлення оспорюваних прав та законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Розглянувши клопотання про забезпечення позову, дослідивши необхідні для розгляду заяви матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи з наступного:

Відповідно до частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приписами пунктів 2, 3 статті 154 КАС України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи, та для виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, також немає необхідності для призначення її розгляду у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін. Відтак, розгляд поданої заяви проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 вказаної статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч.2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд зазначає, що необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При розгляді та вирішенні заяви про забезпечення позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог.

Суд зазначає, що необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізм, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Позивач в обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків у вигляді звільнення його з посади.

Оцінюючи обґрунтованість доводів позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження Управління Служби безпеки України у Закарпатській області від 06 червня 2019 № 23-д "Про скасування допуску до державної таємниці ОСОБА_1 ", суд зазначає таке.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року №3855-XII (далі - Закон №3855-XII).

Компетенція державних органів, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб у сфері охорони державної таємниці визначена в статті 5 Закону №3855-XII, відповідно до частин п`ятої, шостої якої спеціально уповноваженим державним органом у сфері забезпечення охорони державної таємниці є Служба безпеки України.

Забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов`язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій.

Частиною першою статті 18 Закону №3855-XII передбачено, що з метою охорони державної таємниці впроваджуються, зокрема, спеціальний порядок допуску та доступу громадян до державної таємниці.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону №3855-XII допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону №3855-XII скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій (ч. 2 ст. 26 Закону №3855-XII).

За приписами частини четвертої статті 26 Закону №3855-XII повідомлення про скасування громадянину допуску до державної таємниці з посиланням на відповідні положення статті 23 цього Закону орган Служби безпеки України надсилає до державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, де такий громадянин провадить діяльність, пов`язану з державною таємницею. Громадянин має право оскаржити скасування йому допуску до державної таємниці в порядку, встановленому законом.

Таким чином, громадянин має право оскаржити в порядку, встановленому законом, рішення про скасування допуску до державної таємниці. Правомірність такого рішення має бути перевірена судом за результатами судового розгляду справи по суті.

При цьому, суд підкреслює, що законом передбачений спеціальний порядок допуску до державної таємниці та скасування раніше наданого допуску до державної таємниці, і такі питання відносяться виключно до компетенції Служби безпеки України.

Суд зазначає, що забезпечення позову у спосіб, запропонований позивачем, матиме наслідком продовження дії допуску позивача до державної таємниці, скасованого оскарженим розпорядженням, без перевірки правомірності такого розпорядження під час судового розгляду справи, що є неприпустимим, оскільки буде наперед свідчити про вирішення спору по суті без оцінки судом доказів та обставин справи.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що відповідно до вимог Закону України "Про державну таємницю" скасування допуску до державної таємниці автоматичного тягне за собою негативних санкцій у вигляді звільнення із займаної посади, оскільки згідно з ч. 3 ст. 23 вищевказаного закону громадянина, якому відмовлено у допуску до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

В той же час, позивач у позовній заяві зазначає, що у період з моменту надання йому допуску до державної таємниці і до моменту звернення до суду із даним позовом йому фактично не надавався доступ до державної таємниці, оскільки такий допуск наданий йому як можливість використати це право виключно у спеціальних умовах, у перспективі, в разі настання особливого періоду.

Окрім цього, суд не може перебирати на себе визначені законом повноваження Служби безпеки України щодо допуску особи до державної таємниці. Суд підкреслює, що охорона державної таємниці здійснюється з метою захисту національної безпеки України. Відтак, можлива шкода, завдана суспільним інтересам внаслідок продовження судом дії допуску до державної таємниці у спосіб, не передбачений законом, істотно перевищить захищений приватний інтерес позивача, про захист якого він просить шляхом забезпечення позову.

Таким чином, суд дійшов висновку про неспівмірність прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб, що суперечить приписам ч.2 ст.151 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позивач не обґрунтував доцільності та ефективності застосування судом заходів забезпечення позову та не надав доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Судом такі підстави також не встановлені.

Крім того, суд зазначає, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №826/13306/18.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та доводів наведених на його обґрунтування, суд дійшов висновку про його необґрунтованість та не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 150-154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування розпорядження відмовити.

2.Копію ухвали направити сторонам у справі.

3. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Н.Д. Маєцька