Справа № 593/1930/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4747/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року, ухвалене суддею Дерех Н.В. у м. Тернопіль о 12 год. 03 хв. у справі № 593/1930/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просить суд зобов`язати Бережанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги мотивовано тим, що факт догляду позивачем за особою похилого віку за період з 01.02.1999 року по 23.03.2003 року встановлено актом обстеження фактичних обставин здійснення догляду, за цей період позивач отримував компенсаційні виплати в управлінні соціального захисту населення, а тому вказаний період, відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підлягає зарахуванню до загального страхового стажу позивача.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Зобов`язано Бережанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 23.11.2018 року.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Бережанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, подавши апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає, що позивач здійснював догляд за особою похилого віку без висновку медичного закладу, який би засвідчував, що особа потребувала постійного стороннього догляду. Тому зарахувати до стажу роботи час догляду за особою похилого віку за період з 01.02.1999 року по 23.03.2003 року, як вважає відповідач, не було правових підстав.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом апеляційної інстанції встановлено те, що позивач 19.06.2018 року звернувся до Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, з заявою довільної форми про призначення пенсії за віком з 08.06.2018 року, у зв`язку з досягненням 60-ти річного віку.

Відповідач листом від 03.07.2018 року № 19/К-11 надав позивачу відповідь, що період з 01.02.1999 року по 23.03.2003 року по догляду за особою похилого віку не може бути зарахований до загального трудового стажу, оскільки потреба в постійному догляді за такою особою не підтверджена висновком медичного закладу.

01.10.2018 року позивач звернувся з заявою № 727/729/230 встановленої форми про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом № 4052/04 від 10.12.2018 року, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком посилаючись на те, що позивачем не надано висновок медичного закладу або будь-який інший документ про те, що ОСОБА_2 потребувала стороннього догляду.

В подальшому листом Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 17.12.2018 року № 25/К-11 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на підставі поданої в черговий раз заяви.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що факт догляду позивачем за особою похилого віку за період з 01.02.1999 року по 23.03.2003 року встановлено актом обстеження фактичних обставин здійснення догляду, а отримання позивачем компенсації як особою, яка здійснює догляд за престарілою, свідчить про те, що він відноситься до категорії застрахованих осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 14 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту «ж» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема особи, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Пунктом «є» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно із пунктом 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній час догляду за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів I групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей інвалідів).

Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.

Документами, які підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження або паспорт чи довідка житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації) та інші.

Апеляційним судом встановлено, що 03.12.2018 року на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 1940/1542/18, комісією у складі: головного спеціаліста Бережанського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Бережанського об`єднаного УПФ України у Тернопільській області Терлецького, депутата Бережанської міської ради Лещишина Г.В. здійснено комісійне обстеження і складено акт обстеження № 1, яким підтверджено факт догляду позивачем за ОСОБА_2 у період з 01.02.1999 року по 23.03.2003 року.

Водночас, факт здійснення позивачем догляду за ОСОБА_2 у період з 01.02.1999 року по 23.03.2003 року підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов комісії Бережанської міської ради № 339 від 18.06.2018 року.

Довідкою управління соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації від 05.06.2018 року № 1410/01-09 та довідкою від 05.10.2018 року № 2475/01-09 підтверджено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення як одержувач компенсацій по догляду за особою похилого віку ОСОБА_2 1914 р.н. з 01.02.1999 року по 23.03.2003 року без довідки ЛКК.

Таким чином, зібраними по справі доказами підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 01.02.1999 року по 23.03.2003 року здійснював догляд за особою похилого віку, яка потребує постійного стороннього догляду, а тому відмова Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зарахування зазначеного періоду до стажу роботи є неправомірною.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2019 року у справі № 593/1452/16-а.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року в справі № 593/1930/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко
Повний текст постанови виготовлено 19.06.2019 року