Справа № 300/248/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4885/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Попка Я.С.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача Соловйової О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року, прийняте суддею Матуляк Я.П. о 10 годині 42 хвилині у місті Івано - Франківську, повний текст складений 08.04.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування наказу від 15.01.2019 року за № 2-дв «Про оголошення догани ОСОБА_1 »,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Державної міграційної служби України від 15.01.2019 за №2-дв «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 будучи начальником Богородчанського районного відділу управління ДМС в Івано-Франківській області, допустив неналежну організацію роботи сектору, яка полягає в незабезпеченні належного зберігання документів та майна підрозділу, охорони відомчих реєстрів від несанкціонованого доступу, захисту персональних даних громадян.

Жодних доказів вжиття заходів спрямованих на безперебійне функціонування підрозділу, окрім повідомлення про участь в справі у Галицькому районному суді Івано-Франківської області, а також забезпечення охорони майна, судом не здобуто.

При накладенні стягнення, враховано, що ОСОБА_1 має діюче дисциплінарне стягнення, проступок не потягнув за собою настання будь-яких негативних наслідків, характеризується несумлінністю та безвідповідальністю.

Посилання позивача на упереджене ставлення до нього не спростовує виявлені порушення з його боку.

Не відповідають дійсності і його доводи, що він був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами дисциплінарного провадження, позаяк провадження було триваюче і останній неодноразово надавав пояснення та міг скористатись правом на ознайомлення.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що дзвінок на «гарячу лінію», що послужив перевірці, видуманий керівництвом УДМС, журнал реєстрації повідомлень на телефонну «гарячу лінію» не відповідає наказу МВС України від 02.02.2016р. № 72. Перевіряючі появились перед обідом в 12.30 год., що вбачається з камер, хоча він повідомляв про участь в судовому засіданні в цей же час.

Були складені три акти з розбіжностями, відтак такі були заготовлені заздалегідь і в них не вказувалось про фотофіксацію, хоча у відповідача маються фотографії.

Судом не дано оцінку наказу №2-дв від 15.01.2019р. з приводу відповідності ч.2 ст.77 Закону України «Про державну службу».

Оспорений наказ вручений під розписку лише 25.01.19р.

Необґрунтовано судом не взято до уваги, що до позивача є упереджене ставлення зі сторони керівництва.

Суд розглянув справу за правилами спрощеного провадження, коли позивач займає за посадою відповідальне становище.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що фотографування відображено в акті перевірки від 07.06.2018р.

Наказ №2-дв від 15.01.2019р. під розписку вручено позивачу 15.01.2019р.

Щодо спрощеного провадження, то право суду такий порядок визначати.

Врешті доводи подібні мотивам в судовому рішенні.

Просить залишити без змін рішення суду.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача, який просить задоволити апеляційну скаргу, представника відповідача, яка просить залишити без змін рішення суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 20.05.2015 року ОСОБА_1 працює на посаді завідувача Богородчанського районного сектору управління ДМС в Івано-Франківській області згідно наказу №102-кт від 17.05.2018 року (а.с.38)

Згідно з наказом голови Державної міграційної служби України за №180-кт від 03.08.2018 року ОСОБА_1 призначено начальником Богородчанського районного відділу управління ДМС в Івано-Франківській області з 07.08.2018 року (а.с.47).

14.06.2018 листом за № 2601.9-5345/26.1-18 управлінням ДМС України в Івано-Франківській області на адресу відповідача направлено матеріали щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , завідувача Богородчанського районного сектору управління ДМС в Івано-Франківській області (а.с.55).

На підставі зазначеного листа, наказом Державної міграційної служби України від 20.08.2018р. за № 33/д «Про дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 », з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 , завідувача Богородчанського районного сектору управління ДМС в Івано-Франківській області відповідно до статей 68, 69, 73 Закону України «Про державну службу», підпункту 25 пункту 10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року за № 360 дисциплінарній комісії з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В» в апараті ДМС, та державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» в територіальних органах та територіальних підрозділах ДМС, призначення яких здійснюється Головою ДМС, визначено здійснити дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , завідувача Богородчанського районного сектору УДМС в Івано-Франківській області, та сформувати дисциплінарну справу (а.с.60).

Дисциплінарною комісією ДМС сформовано дисциплінарну справу (а.с.54-165).

В матеріалах дисциплінарної справи наявний висновок дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 , начальника Богородчанського районного сектору Управління ДМС в Івано-Франківській області від 06.12.2018.

З метою забезпечення належного рівня здійснення, вказане дисциплінарне провадження неодноразово продовжувалось Головою Державної міграційної служби України на підставі подань голови дисциплінарної комісії (а.с.61-69).

Підставою ініціювання дисциплінарного провадження та вирішення притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 слугувало те, що 07.06.2018 в 11:05 год. на телефонну «гарячу лінію» УДМС України в Івано-Франківській області надійшло повідомлення від громадянина України ОСОБА_2 про те, що приміщення Богородчанського районного сектора УДМС України в Івано-Франківській області станом на час звернення зачинене, у зв`язку із чим заявник не може звернутися до зазначеного територіального підрозділу з метою отримання послуг. Звернення зареєстровано у журналі повідомлень громадян на телефон «гарячої лінії» за №105 від 07.06.2018 (а.с.106-107).

За дорученням т.в.о. начальника УДМС України в Івано-Франківській області Якуб`яка А.П. працівниками територіального органу 07.06.2018 здійснено виїзд до Богородчанського районного сектора УДМС в Івано-Франківській області з метою підтвердження чи спростування інформації, викладеної в звернені громадянина ОСОБА_2 .

Станом на 12:05 год. відряджені працівники УДМС в Івано-Франківській області виявили на вхідних дверях Богородчанського районного сектора УДМС в Івано-Франківській області оголошення про те, що у зв`язку з відсутністю доступу до мережі Інтернет прийом громадян буде здійснюватись тільки після 14:00 год. (а.с.119).

Також виявлено, що вхід до приміщення Богородчанського районного сектора УДМС в Івано-Франківській області обладнаний металевими вхідними дверима та встановленими за цими дверима металевими гратами. Однак, зовнішні металеві двері не були замкнені, а внутрішні грати були зачинені на навісний замок. Окрім того, встановлено, що в приміщення Богородчанського районного сектора УДМС в Івано-Франківській області можна потрапити через вхід зі сторони Богородчанського районного відділу ГУНП України в Івано-Франківській області, який був не замкнений (а.с.122-125).

Саме через вказаний вхід працівники УДМС в Івано-Франківській області увійшли до приміщення Богородчанського районного сектора УДМС України Івано-Франківській області, де виявили, що кабінет, в якому зберігаються архівні документи територіального підрозділу, зокрема документи, що містять персональні дані громадян та службову інформацію територіального підрозділу, також не замкнений.

Вищенаведені обставини зафіксовано шляхом фотографування та відображено в Акті перевірки роботи Богородчанського районного сектора УДМС в Івано-Франківській області від 07.06.2018 (а.с.101-102, 119-136).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність наказу Державної міграційної служби України від 15.01.2019 за №2-дв «Про оголошення догани ОСОБА_1 », виходячи з наступного.

Згідно вимог статті 65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення;

15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Види дисциплінарних стягнень, які застосовуються до державних службовців передбачено у статті 66 вказаного Закону:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

За невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, передбачено застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани (частина 3 статті 66 Закону).

Відповідно до частини дев`ятої статті 69 Закону дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану у встановленому цим Законом порядку.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення (частина десята статті 69 Закону).

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 68 Закону дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» в такому порядку: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Згідно частини першої статті 77 Закону рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі.

Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

Відповідно до пункту 8 Положення про Богородчанський районний сектор УДМС України в Івано-Франківській області, затвердженого наказом УДМС України в Івано-Франківській області від 23.05.2016р. №30, завідувач сектору здійснює керівництво сектором, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності (а.с.148-151).

Пунктом 2.2 посадової інструкції завідувача Богородчанського районного сектора УДМС в Івано-Франківській області, затвердженої 17.05.2018р. начальником УДМС України в Івано-Франківській області, визначено, що завідувач сектору здійснює керівництво цим територіальним підрозділом, забезпечує в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій покладених на сектор, несе персональну відповідальність за невиконання, неналежне виконання покладених на сектор завдань, організацію та результати його діяльності. Відповідно до підпункту 1 пункту 4.1 зазначеної посадової інструкції завідувач сектору несе відповідальність за виконання або неналежне (несумлінне, неякісне, несвоєчасне, неточне) виконання посадових обов`язків, визначених Законом України «Про державну службу» та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби та посадовою інструкцією (а.с.141-144).

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено і таке стверджується матеріалами перевірки, що ОСОБА_1 , будучи начальником Богородчанського районного відділу управління ДМС в Івано-Франківській області, допустив неналежну організацію роботи сектору, яка полягає в незабезпеченні належного зберігання документів та майна підрозділу, охорони відомчих реєстрів від несанкціонованого доступу, захисту персональних даних громадян. Саме зазначені обставини і послугували підставою для ініціювання питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

З подання дисциплінарної комісії ДМС від 07.12.2018р. за № 42/711-18, винесеного за результатами розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 вбачається, що при визначення виду стягнення, комісією враховано положення пункту 1 статті 67 Закону України «Про державну службу», яким передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця; під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків. Також враховано, що дисциплінарний проступок ОСОБА_1 не потягнув за собою настання будь-яких негативних наслідків.

З характеристики УДМС України в Івано-Франківській області вбачається, що керівництво характеризує ОСОБА_1 як несумлінного і безвідповідального працівника. Також, ОСОБА_1 має діюче дисциплінарне стягнення у вигляді «зауваження», накладене відповідно до наказу ДМС України від 22.08.2018р. №14-дв «Про оголошення зауваження ОСОБА_1 » (а.с.70, 71, 75)

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби видає у випадках, встановлених законом, нормативно-правові акти питань державної служби, надає роз`яснення з питань застосування цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби - пункт 3 частини третьої статті 13 Закону України «Про державну службу».

Національним агентством України з питань державної служби надано роз`яснення від 15.09.2017 № 31-р/з щодо порядку застосування до державних службовців дисциплінарних стягнень, згідно з яким повноваженнями щодо визначення виду стягнення і врахування, зокрема, обставин, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарний проступок, наділена виключно дисциплінарна комісія відповідно до Закону, який не надає права суб`єкту призначення застосовувати до державного службовця інший вид дисциплінарного стягнення, ніж той, що рекомендований дисциплінарною комісією.

Таким чином, виключними повноваженнями щодо встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця наділена лише дисциплінарна комісія виключно до повноважень якої належать питання щодо встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини, визначення виду стягнення і врахування, зокрема, обставин, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарний проступок.

Апеляційний суд не приймає до уваги твердженням позивача щодо упередженого ставлення до нього з боку відповідачів, оскільки таке встановлено судом і не спростовує виявлені порушення з його боку.

Не заслуговує на увагу апеляційного суду і посилання позивача на те, що з оспореним наказом відповідача він був ознайомлений 25.01.2019р., оскільки таке спростовується листком ознайомлення з наказом ДМС України від 15.01.2019 №2 - дв «Про оголошення догани ОСОБА_1 », де особисто позивачем зазначено дату ознайомлення 15.01.2019 та наявний підпис останнього (а.с.37)

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами дисциплінарного провадження, оскільки останній неодноразово надавав пояснення та міг скористатись правом на ознайомлення, т.я. з наявних у справі подань Дисциплінарної комісії вх.4.2/597-18 від 11.10.2018, №4.2.3/628-18 від 26.10.2018, №4.2.3/678-18 від 19.11.2018 та наказів відповідача від 11.10.2018 №48д, від 26.10.2018 №51д, від 20.11.2018 №62д вбачається, що термін здійснення дисциплінарного провадження неодноразово продовжувався (а.с. 61- 69).

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що ним повідомлялось керівництво ДМС області про відсутність його та старшого інспектора ОСОБА_3 07.06.2018р. на робочому місці у зв`язку із необхідністю прийняти участь у розгляді справи в Галицькому районному суді, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що дане не вказує на те, що ним вжиті належні заходи спрямовані на безперебійне функціонування відповідного підрозділу. Жодних доказів вжиття інших заходів позивачем вжито не було і таких не надано як суду першої, так і апеляційної інстанції. Також, ОСОБА_1 не спростував факту незабезпечення охорони майна підрозділу та персональних даних громадян.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи, знайшло підтвердження неналежне виконання покладених на ОСОБА_1 обов`язків, яке полягає в легковажному відношенні до збереження майна підрозділу та персональних даних громадян.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що судом не дано оцінку наказу №2-дв від 15.01.2019р. з приводу відповідності ч.2 ст.77 Закону України «Про державну службу», то апеляційний суд таке вважає безпідставним, оскільки відповідно до частини 2 статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо покликання Гутича Ю.П. на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, то апеляційний суд зазначає таке:

Відповідно до частини першої та третьої статті 257 КАС України - за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 6 статті 12 КАС України, справами незначної складності є справи щодо:

1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище;

2) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;

3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

4) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;

5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію;

6) оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження;

8) типові справи;

9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині;

10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;

11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

За приписами частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України - за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено прямої заборони здійснення розгляду справи в спрощеному провадженні, а покликання на п.1 ч.6 ст.12 КАС України вважає безпідставним, оскільки таке стосується справ незначної складності.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі №300/248/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Я. С. Попко
Повний текст судового рішення виготовлено 20.06.2019 року