Справа № 815/3078/16
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/3078/16
Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Димерлій О.О., Лук'янчук О.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

за участю: представника позивача - Бугайової В.В.

представника апелянта - Компанієць А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішень атестаційних комісій, наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №815/3078/16 за адміністративним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Управління пенітенціарної служби України в Одеській області, Атестаційної комісії Управління пенітенціарної служби України в Одеській області, начальника Управління пенітенціарної служби України в Одеській області Георгієнко Генадія Вікторовича про визнання протиправними та скасування рішень атестаційних комісій, наказу №49 о/с від 10.06.2016 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016 року, в задоволенні даного адміністративного відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18.04.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено, судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року роз'єднано позовні вимоги у справі №815/3078/16 за позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Управління пенітенціарної служби України в Одеській області, Атестаційної комісії Управління пенітенціарної служби України в Одеській області, начальника Управління пенітенціарної служби України в Одеській області Георгієнко Генадія Вікторовича про визнання протиправними та скасування рішень атестаційних комісій, наказу №49 о/с від 10.06.2016 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В провадженні даної адміністративної справи №815/3078/16 залишено позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенітенціарної служби України в Одеській області, Атестаційної комісії Управління пенітенціарної служби України в Одеській області, начальника Управління пенітенціарної служби України в Одеській області Георгієнко Генадія Вікторовича про визнання протиправними та скасування рішень атестаційних комісій, наказу №49 о/с від 10.06.2016 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачем 09.10.2018 року надано уточнений адміністративний позов, згідно якого позивач заявляє позовні вимоги до відповідача - Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та просив визнати рішення Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, правонаступником якого є Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в частині включення інспектора штурмового взводу Одеського міжрегіонального воєнізованого формування Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області - ОСОБА_1 до списку осіб, які підлягають агентуванню протиправним; визнати дії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, правонаступником якого є Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо проведення атестації та ОСОБА_1 - протиправними; визнати незаконним та скасувати рішення (висновок) атестаційної комісії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 10 червня 2016 року, правонаступником якого є Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробиції Міністерства юстиції щодо інспектора штурмового взводу Одеського міжрегіонального воєнізованого формування Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області - та ОСОБА_1; визнати незаконним звільнення позивача з посади інспектора штурмового взводу Одеського міжрегіонального воєнізованого формування Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області правонаступником якого є Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції відповідно до Наказу начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області №49 о/с від 10 червня 2016 року за підпунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію»; поновити позивача, який має спеціальне звання лейтенант внутрішньої служби, на посаді інспектора штурмового взводу Одеського міжрегіонального воєнізованого формування Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, правонаступником якого є Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції або відповідній посаді та стягнути грошове утримання за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що дії посадових осіб Державної пенітенціарної служби України в Одеській області визнано протиправними з підстав того, що на момент атестації позивач прослужив менше одного року, тому не підлягав позачерговій атестації так, як атестуванню не підлягають, зокрема, працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року. Крім того, наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 13 квітня 2016 року №191 «Про проведення позачергової атестації персоналу Одеського міжрегіонального воєнізованого формування ДКВС України» не містить посилань на підстави для проведення атестування, передбачених частиною другою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року позовні вимоги було задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати залишити позов без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_1 з липня 2015 року проходив службу в управлінні Державної пенітенціарної служби України в Одеській області на посаді інспектора штурмового взводу Одеського міжрегіонального воєнізованого формування.

12 квітня 2016 року керівництвом Державної пенітенціарної служби України було погоджено проведення позачергової атестації персоналу Одеського міжрегіонального воєнізованого формування ДКВС України.

13 квітня 2016 року було прийнято наказ №191 "Про проведення позачергової атестації персоналу Одеського міжрегіонального воєнізованого формування ДКВС України".

Наказом управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області №225 від 26 квітня 2016 року позачергову атестацію особового складу перенесено та призначено проведення на 27.05.2016 року.

Наказом управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області №271 від 27 травня 2016 року позачергову атестацію особового складу перенесено та призначено проведення на 10.06.2016 року.

Наказом управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 31.12.2015 року №695 утворено атестаційну комісію управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області.

Також управлінням Державної пенітенціарної служби України в Одеській області складено список персоналу на засідання атестаційної комісії управління ДПтС У країни в Одеській області на 10.06.2016 року.

За результатами проведення атестації Атестаційна комісія Державної пенітенціарної служби України в Одеській області прийняла рішення, оформлене атестаційним листом від 10.06.2016 року, про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, і рекомендувала звільнити його зі служби в Державної пенітенціарної служби України в Одеській області через службову невідповідність.

Наказом Державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 10.06.2016 р. №49/ОС ОСОБА_1 відповідно до пункту 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) звільнено зі служби в поліції. Підставою для звільнення слугувало рішення атестаційний комісії Управління від 10.06.2016 з висновками атестаційної комісії(а.с.24, т.1).

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що з моменту призначення позивача на посаду та на момент проведення позачергової атестації проведення позачергової атестації минуло менше одного року, що виключає можливість проведення атестації позивача. Також, суд зазначав, що наказ про проведення атестації містить мету з якою він був виданий, а саме: «з метою підвищення ефективності службової діяльності вказаного підрозділу, поліпшення добору, розстановки і виховання кадрів, стимулювання підвищення кваліфікації, ініціативності, творчої активності та відповідальності працівників за доручену справу», проте не містить підставу, передбачену ч.2 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію».

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі Закон), до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу". Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України (абз.1,2 ч.8 ст.14 Закону).

Відповідно до ч.3 ст.21 Закону персонал Державної кримінально-виконавчої служби України під час виконання покладених на нього обов'язків керується законами та іншими нормативно-правовими актами, діє на підставі та в межах своїх повноважень.

Відповідно до п.5 ст.23 Закону на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань.

Наказом Міністерства юстиції України від 02 грудня 2013 року №2543/5 затверджено «Порядок проведення атестації осіб рядового та начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі Порядок).

Відповідно до п.1, 2 ч.1 Порядку атестація осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - особи рядового і начальницького складу) проводиться з метою підвищення ефективності їх службової діяльності, поліпшення добору, розстановки і виховання кадрів, стимулювання підвищення кваліфікації, ініціативності, творчої активності та відповідальності за доручену справу.

Завданням атестації осіб рядового і начальницького складу є: оцінка ділових, професійних, особистих якостей, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, стану фізичної підготовки; визначення відповідності посадам, які вони займають; стимулювання творчої активності та відповідальності за доручену справу; визначення перспектив службової кар'єри, запобігання вчиненню протиправних дій; виявлення таких осіб, які неспроможні виконувати покладені на них завдання.

Пунктом 4 частини 1 Порядку передбачена періодичність проведення атестації осіб рядового і начальницького складу, зокрема: на кожній із займаних посад - через 4 роки; при призначенні на вищу посаду; при переміщенні на нижчу посаду; при звільненні з Державної кримінально-виконавчої служби України (крім випадків звільнення за віком, через хворобу, через обмежений стан здоров'я).

Строки атестації визначаються Головою Державної пенітенціарної служби.

Відповідно до пункту7 частини 1 Порядку позачерговій атестації не підлягають особи рядового і начальницького складу, строк попередньої атестації яких не перевищує одного року, крім випадків, коли особі рядового чи начальницького складу за результатами попередньої атестації встановлений конкретний строк для усунення недоліків.

Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) передбачено атестування поліцейських.

Положеннями статті 57 Закону №580-VIII передбачено вичерпний перелік підстав для проведення атестування поліцейських:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

З наведеного вбачається, що перелік підстав є вичерпним і розширенню не підлягає.

Відповідно до Наказу від 13.04.2016 року №191 "Про проведення позачергової атестації персоналу Одеського міжрегіонального воєнізованого формування ДКВС України" призначено проведення саме позачергової атестації персоналу Одеського міжрегіонального воєнізованого формування ДКВС України з метою підвищення ефективності службової діяльності вказаного підрозділу, поліпшення добору, розстановки і виховання кадрів, стимулювання підвищення кваліфікації, ініціативності, творчої активності та відповідальності за доручену справу.

При цьому, пункт 7 частини 1 Порядку також передбачено, що позачерговій атестації не підлягають особи рядового і начальницького складу, строк попередньої атестації яких не перевищує одного року, крім випадків, коли особі рядового чи начальницького складу за результатами попередньої атестації встановлений конкретний строк для усунення недоліків.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив службу в Управлінні Державної пенітенціарної служби України в Одеській області саме з 20 липня 2015 року, що підтверджується витягом з Наказу Управлінні Державної пенітенціарної служби України в Одеській області №54о/с від 27.07.2015 року. Позачергову атестацію Управлінням Державної пенітенціарної служби України в Одеській області проведено 10.06.2016 року.

Отже, на момент проведення позачергової атестації позивач перебував на службі 10 місяців і 21 день.

Колегія суддів зазначає, що оскільки з призначення позивача на посаду та на момент проведення позачергової атестації проведення позачергової атестації минуло менше одного року, то включення позивача до списків осіб на проведення наступної позачергової атестації є протиправним.

Крім того, за змістом наказу Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 13.06.2016 року №191 «Про проведення позачергової атестації персоналу Одеського міжрегіонального воєнізованого формування ДКВС України» вбачається, що вказаний наказ не містить посилань на підстави для атестування поліцейських, передбачених ч.2 ст.57 Закону №580-VIII.

Вказаний наказ містить лише мету проведення атестації, а саме: «підвищення ефективності службової діяльності вказаного підрозділу, поліпшення добору, розстановки і виховання кадрів, стимулювання підвищення кваліфікації, ініціативності, творчої активності та відповідальності працівників за доручену справу», водночас, для атестація не може вважатись законною та правомірною за відсутності підстави її проведення.

Окремо колегія суддів зазначає, що зазначені в ч.2 ст.57 Закону №580-VIII підстави для проведення атестування повинні бути зв'язані з певними передумовами, зокрема, атестування яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, як то неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

Наведені посилання також відповідають висновкам Верховного Суду викладеним в постанові від 30.07.2018 року справа №821/821/16.

Крім того, слід враховувати постанову Верховного Суду по даній справі від 18.04.2018 року, у якій зазначено, що кожна із зазначених у ч.2 ст.57 Закону № 580-VIII підстав проведення атестування повинна бути пов'язана з певними передумовами. Однак, наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 13 квітня 2016 року № 191 «Про проведення позачергової атестації персоналу Одеського міжрегіонального воєнізованого формування ДКВС України» не містить посилань на підстави для проведення атестування, передбачені ч.2 ст.57 Закону № 580-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки судом встановлено, що правонаступником управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області є Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, з огляду на приписи статті 52 КАС України, правильним є висновок суду першої інстанції, що позивач підлягає поновленню на посаді саме в Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

З огляду на те, що судом встановлено, що позивача було протиправно звільнено зі служби в Управлінні Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді інспектора штурмового взводу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та на його користь підлягає стягненню грошове утримання за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо компетенції суду відносно поновлення на посаді позивача у новій установі суд зазначає про таке.

Верховний Суд в складі касаційного адміністративного суду у постанові від 21.03.18 року справа №813/6512/15, Верховний суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулювали правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.

Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Колегія суддів вважає, що формально позивач у спірних правовідносинах повинен пройти обов'язкову процедуру переведення до іншої установи, а саме правонаступника Державної пенітенціарної служби України в Одеській області.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, враховуючи обставини справи, а саме - протиправне звільнення позивача з Державної пенітенціарної служби України в Одеській області та фактичну реорганізацію вказаної установи та з огляду на тривалий розгляд даної справи (позов подано 23 червня 2016 року), а також враховуючи той факт, що позивач будучи незаконно звільненим не міг реалізувати своє право на переведення, суд вважає, що з метою ефективного способу захисту порушених прав позивача на проходження публічної служби висновок суду першої інстанції про обрання саме такого способу захисту є правильним та таким, що відповідає принципу дотримання балансу інтересів між правами позивача та інтересів держави, а спірне рішення суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Крім того, стовно посилань апелянта на ту обставину, що він не є правонаступником зобов'язань Управління ДПтС в Одеській області колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до Положення про Державну пенітенціарну службу України, затвердженого постановою КМУ від 2 липня 2014 року № 225 (втратила чинність на підставі Постанови КМ № 294 від 26.04.2017 року) Державна пенітенціарна служба України (ДПтС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції і який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

Відповідно до пункту 3 вказаного Положення основними завданнями ДПтС є: реалізація державної політики у сфері виконання кримінальних покарань; реалізація державної політики у сфері пробації; внесення пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації та інше.

Згідно до підпункту 2 пункту 5 вказаного Положення ДПтС з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат ДПтС та на керівні посади в територіальні органи управління, органи і установи, формує кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації персоналу апарату ДПтС, її територіальних органів управління, органів і установ.

Відповідно до пункту 1 постанови КМУ Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції від 18 травня 2016 р. № 348 ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи управління Державної пенітенціарної служби за переліком згідно з додатком 1.

Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції - міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації за переліком згідно з додатком 2.

Положеннями пунктів 2 та 3 вказаної постанови установлено, що територіальні органи управління Державної пенітенціарної служби, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, підпорядковуються Міністерству юстиції до прийняття ним рішення щодо здійснення міжрегіональними управліннями з питань виконання кримінальних покарань та пробації, утвореними відповідно до пункту 2 цієї постанови, повноважень та функцій зазначених територіальних органів управління;

територіальні органи управління Державної пенітенціарної служби, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до утворення міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції;

міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби, які ліквідуються, а саме Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (м. Одеса) - управління Державної пенітенціарної служби в Кіровоградській області; управління Державної пенітенціарної служби в Одеській області; управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області; управління Державної пенітенціарної служби в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

З наведеного вбачається, що Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції є повним правонаступником управління Державної пенітенціарної служби в Одеській області, в тому числі, і щодо вирішення кадрових питань та в частині зобов'язання поновлення позивача на відповідній посаді в Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Окремо колегія суддів зазначає, що заміна відповідача з управління Державної пенітенціарної служби в Одеській області на Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції здійснено судом першої інстанції під час судового засідання 09 жовтня 2018 року. З того часу та до моменту подання апеляційної скарги, вказаним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції жодним чином не оскаржувалась процесуальне рішення суду першої інстанції про заміну відповідача ( пункт 20 частина 1 статі 294 КАС України), управління подавало відзив на позовну заяву (а.с.140 т.3), в якому надавались пояснення по суті спірних правовідносин; надавались нові докази (а.с.149-150 т.3).

Більше того, Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції подавало до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження (а.с.199-200 т.3) в зв'язку з можливістю вирішення питання щодо врегулювання спору шляхом примирення.

Наведені обставини у сукупності свідчать, що Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, у спосіб який має правове значення, погодилось з правовою роллю та процесуальним статусом відповідача по даній справі, що також законодавчо узгоджується з пунктом 3 постанови КМ України "Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції" від 18 травня 2016 р. № 348, за яким Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (м. Одеса) є процесуальним правонаступником (без жодних виключень стосовно предмету спору) управління Державної пенітенціарної служби в Одеській області.

Співставлення штатного розпису воєнізованого формування відповідача та штатного розпису Одеського міжрегіонального воєнізованого формування Державної кримінально-виконавчої служби України (а.с.171,179,180,182-183,184,195,т.3) не спростовує висновок суду про можливість поновлення позивача у новоствореній установі.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 20 червня 2019 року

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Лук'янчук О.В. Димерлій О.О.