Справа № 640/10836/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 червня 2019 року м. Київ № 640/10836/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, що подана до пред`явлення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, підписана адвокатом Трушківською Лесею Вікторівною на підставі ордеру серії КВ №074285 від 10.06.2019, в якій заявник просить суд:

- зупинити дію рішення начальника Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.08.2018 про заборону ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 28.12.2017 року, в`їзду в Україну терміном на 3 роки.

В обґрунтування поданої заяви представником позивача зазначено, що вказане рішення є протиправним та незаконним, оскільки було застосоване до позивача з боку Адміністрації Державної прикордонної служби України і Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України за одне і те саме порушення законодавства України, а саме абз.8 ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в 2014 році.

Розглядаючи заяву про забезпечення адміністративного позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до норм статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Перелік видів забезпечення позову встановлено ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Відтак, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).

Дослідивши матеріали заяви, суд встановив, що предметом позову, який має бути поданий заявником до суду, є правомірність винесеного Чернігівським прикордонним загоном Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України рішення від 06.08.2018 про заборону позивачу в`їзду в Україну терміном на 3 роки.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії такого рішення, представник позивача вказує на явну його протиправність, в зв`язку з повторним застосуванням до ОСОБА_1 з боку Адміністрації Державної прикордонної служби України і Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України одного й того самого заходу впливу у формі тимчасової заборони в`їзду за одне і те саме порушення законодавства України, а саме абз.8 ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в 2014 році.

Проте, суд відхиляє доводи представника позивача про очевидну протиправність оскаржуваного рішення, з урахуванням наступного.

За змістом ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Представником позивача в порушення вказаних вимог процесуального закону, для підтвердження обґрунтованості власних доводів про явну протиправність оскаржуваного рішення, до заяви про забезпечення позову не надано:

1) оскаржуваного рішення від 06.08.2018 та згадуваного в заяві (попереднього) рішення від 21.11.2017;

2) жодного доказу на підтвердження повторності застосуванням до ОСОБА_1 одного й того самого заходу впливу у формі тимчасової заборони в`їзду за одне і те саме порушення законодавства України.

При цьому, суд приймає до уваги те, що відповідно до відомостей заяви про забезпечення позову, рішення від 21.11.2017 вже було предметом судового оскарження, а отже, позивач, на переконання суду, не був позбавлений можливості надати дане рішення до заяви про забезпечення позову в підтвердження її обґрунтованості.

До того ж, як самостійно зазначає представник позивача в поданій заяві, ще 06.08.2018 під час виїзду (позивача) з України через п/п «Нові Яриловичі», Чернігівським прикордонним загоном власне і було прийнято спірне рішення від 06.08.2018 про заборону в`їзду, а отже, на думку суду, в проміжок часу з серпня 2018 по червень 2019 позивач мав достатньо часу для отримання копії вказаного рішення (для долучення до заяви про забезпечення позову), та, серед іншого, оскарження такого рішення у встановленому порядку, враховуючи явну його протиправність, на думку позивача.

За таких обставин, доводи позивача про очевидність ознак протиправності рішення від 06.08.2018 судом відхиляються, як не підтверджені належними та допустимим доказами.

Водночас, будь-яких обґрунтувань того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся (з урахуванням обізнаності позивача про оскаржуване рішення в серпні 2018 року) у заяві про забезпечення позову, не надано.

Отже, з урахуванням викладеного, суд не вбачає підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 150-158, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович