Справа № 345/2183/19
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2019 р. справа № 345/2183/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка П.П., розглянувши, за участю секретаря судового засідання Ткачука І.М. у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського міськрайонного відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Калуського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування постанови.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.23-24).
18.06.2019 року відповідачем подано до суду заперечення (а.с. 38-40), в якому вказано, що позовні вимоги не визнає з тих підстав, що відповідно до ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість по аліментах стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Крім того, істотною обставиною визначається наявність заборгованості за період 1-2-3 роки, однак, про те, не деталізується фактичний момент за який сформувалася ця заборгованість (до прийняття закону чи з дня його прийняття). Таким чином, у державного виконавця виник обов`язок нарахувати штраф у відкритих виконавчих провадженнях де наявна заборгованість визначена законом та донарахувати загальну суму заборгованості. Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. В даному випадку заборгованість по аліментах станом на 01.10.2018 року у ОСОБА_1 становила 144980,79 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. Крім того, зазначив, що в разі якщо місце проживання особи, на користь якої стягнено аліменти, невідоме, утримані з боржника суми зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Тому, на даний час аліменти стягуються на рахунок ОСОБА_3 . Все це, на думку відповідача, є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.
20.06.2019 року ухвалою суду зобов`язано Калуський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в термін до 24.06.2019 року, подати суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження №14962291 та інші письмові документи, на підставі яких прийнята постанова про накладення штрафу (а.с. 47-48).
Калуським міськрайонним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 24.06.2019 року на виконання ухвали від 20.06.2019 року подано засвідчені копії виконавчого провадження на підставі яких прийнята постанова про накладення штрафу.
Позивач та представник відповідача у судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. На адресу суду направили клопотання про розгляду справи без їхньої участі.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась.
Відповідно до ч. 2 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Судом направлено повідомлення на адресу третьої особи, що підтверджується матеріалами справи (а.с.29, 53).
Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, оскільки згідно положень ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді першої інстанції, суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представників позивача та відповідача.
Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та пояснення на позов, суд встановив наступне.
На примусовому виконанні у Калуському міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області перебуває виконавчий лист №2-К-2 від 31.08.2009 року, виданий Калуським міськрайонним судом.
Старшим державним виконавцем, розглянувши документ щодо примусового виконання: виконавчого листа №2-К- виданого 31.08.2009 року Калуським міськрайонним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 21.09.2009 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до складеного відповідачем розрахунку по виконавчому листі від 31.08.2009 року, заборгованість по несплаті аліментів в сумі 155965,60 грн. виникла за період з квітня 1996 року по березень 2014 року (а.с. 67).
Не погоджуючись з винесеною відповідачем постановою про накладення штрафу, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Суд, у відповідності до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404).
Статтею 1 Закону №1404 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Приписами пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Вимоги до виконавчого документу встановлені у статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".
Положенням частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Згідно з частиною першою статті 71 Закону №1404 порядок стягнення аліментів визначається законом.
Так, відповідно до абзацу 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону №1404 за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
Вказана стаття викладена у такій редакцій згідно із Законом України №2475-VIII від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності з 28 серпня 2018 року.
У свою чергу, згідно зі статтею 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
В оскаржуваній постанові про накладення штрафу від 20.09.2018 року ВП №14962291 вказано, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку зі сплати аліментів станом на 01.10.2018 року становить 144980,79 грн, що перевищує суму відповідних платежів за три роки (а.с. 7).
Однак, судом встановлено, що порушення зобов`язання зі сплати аліментів, яке призвело до виникнення заборгованості з сукупним розміром, що перевищує суму відповідних платежів за три роки, було допущено боржником за період до 17.03.2014 року і проводилося часткове погашення боргу по вересень 2018 року (тобто з урахуванням заборгованості, яка виникла до моменту введення закону, який передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів), в той час як Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», яким введено такі види відповідальності, підстави та порядок їх застосування, набув чинності лише 28.08.2018 року.
Відповідно до пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови, покладено на відповідача.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;

Калуський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (), проспект Л.Українки, 1, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300;

Дорота ОСОБА_5 Лонгєвка, АДРЕСА_2 6 АДРЕСА_3 Краків, 30-110, Республіка АДРЕСА_4 .

Суддя Грицюк П.П.