Справа № 1.380.2019.001828
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001828
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Колодій О.Р., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не з`явилася

відповідача: Прокопик І.О.

третьої особи: не з`явилася

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Городоцького РВ ГУМВС України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Городоцького РВ ГУМВС України у Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1210 о/с від 18.03.2019 року в частині звільнення з 17 квітня 2017 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС;

- поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 18.04.2017 року;

- стягнути із Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 20.02.2019 року по дату прийняття рішення по справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом № 1210 о/с ГУМВС України у Львівській області від 18.03.2019 року її вкотре звільнено з посади інспектора слідчого відділу Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 17.04.2017 року через скорочення штатів. Позивач вважає таке звільнення незаконним, оскільки зазначає, що звільнення з роботи працівників міліції через скорочення штатів можливе лише при відмові від проходження служби в поліції. Однак, позивач від проходження служби не відмовлялась, крім того, після отримання наказу про поновлення на роботі, одразу ж подала рапорт, у якому і виявила своє бажання надалі проходити службу в органах поліції.

Вказує, що при звільненні з роботи через скорочення штатів відповідачем не враховано ту обставину, що у позивача було переважне право на залишення на роботі в органах внутрішніх справ. Стверджує, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач відмовилася від подальшого проходження служби в поліції, а також те, що їй було запропоновано проходити службу в поліції.

Також зазначає, що відповідачами не враховано наявність у позивача дитини до трьох років, а також факт подачі заяви на отримання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У зв`язку з наведеним просить адміністративний позов задоволити в повному обсязі.

Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися. 14.05.2019 року представник позивача через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи без участі, в якому просила розглядати вказану справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач у поданому на позовну заяву відзиві проти позову заперечив з підстав, що жодний нормативно правовий акт України не дає підстав стверджувати, що органи Національної поліції є правонаступниками органів міліції ГУМВС, а працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений в установленому порядку. Крім того, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ГУ МВС України у Львівській області та ГУНП у Львівській області є окремими юридичними особами та мають різні ідентифікаційні коди юридичних осіб. Зазначає, що відповідач не вправі та не зобов`язаний пропонувати посади, що знаходяться в штаті іншої самостійної юридичної особи, засновником якої він не є. Отримання від цивільних осіб (в тому числі колишніх працівників міліції, звільнених з органів внутрішніх справ) заяв, їх реалізація у спосіб видачі відповідних наказів про призначення на посади в Національній поліції України не відносилось до повноважень відповідача. Вказує, що штати Головного управління Національної поліції у Львівській області, затверджено наказом Національній поліції України №1161дск від 11.11.2016 року, якому присвоєно гриф обмеження доступу «Для службового користування», що в свою чергу унеможливлює пропонування структурними підрозділами МВС України посад в іншому органі.

Також стверджує, що позивача попереджено про майбутнє звільнення через скорочення штатів в силу закону, а його переведення до поліції не відбулося через неподання у період з 06.08.2015 року по 06.11.2015 року документу (рапорту, заяви), який став би підставою для видачі наказу про прийняття його на службу до поліції.

Крім того, вказує, що в силу закону, перебування працівників міліції на лікарняному, у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Додатково зазначає, що позивачем неправомірно заявлено вимогу про стягнення грошового забезпечення з Головного управління МВС України у Львівській області, оскільки Городоцький РВ ГУМВС України у Львівській області є самостійною юридичною особою, який і виплачував грошове забезпечення позивачу.

Саме тому відповідач вважає вимоги позивача, викладені в позовній заяві необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Городоцьке РВ ГУМВС України у Львівській області пояснень щодо позову або відзиву не подала, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила.

Згідно із пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 17 квітня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд заслухав пояснення представника відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач проходила службу в органах внутрішніх справ України з 14.08.2006 року та наказом ГУ МВС України у Львівській області № 848 о/с від 06.11.2015 року звільнена у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 року у справі № 813/619/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2016 року, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області № 848 о/с від 06.11.2015 року, поновлено позивача на посаді.

11.04.2017 року наказом № 1021 о/с ГУ МВС України у Львівській області скасовано наказ № 848 о/с, а позивача поновлено на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС з 07.11.2015 року.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 11.04.2017 року №1047 о/с позивача повторно звільнено з посади.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.06.2017 року у справі № 813/1733/17 визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області № 1047 о/с від 11.04.2017 в частині звільнення у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького РВ ГУ МВС України у Львівській області, поновлено позивача на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького РВ ГУ МВС України у Львівській області з 12.04.2017 року.

На виконання вказаної постанови суду Головним управлінням МВС України у Львівській області поновлено на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_2, а відповідно до наказу ГУ МВС України у Львівській області від 29.08.2017 року № 1080 о/с позивача звільнено з посади інспектора слідчого відділення Городоцького РВ ГУ МВС України у Львівській області з 12.04.2017 року на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2018 року у справі № 813/3140/17 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1080 о/с від 29.08.2017 року в частині звільнення з 12.04.2017 року у запас Збройних Сил України за п.64 «г» (через скорочення штатів) ОСОБА_2 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, поновлено позивача на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 13.04.2017 року.

На виконання вказаного рішення суду наказом № 1130 о/с від 23.03.2018 року ГУ МВС України у Львівській області скасовано наказ № 1080 о/с, а позивача поновлено на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС з 13.04.2017 року.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 23.03.2018 року №1131 о/с позивача вкотре звільнено з посади з 13.04.2017 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 року у справі № 813/1375/18 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1131 о/с від 23.03.2018 року в частині звільнення з 13 квітня 2017 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС. Поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 14.04.2017 року.

На виконання вказаного рішення суду наказом № 1157 о/с від 03.08.2018 року ГУ МВС України у Львівській області скасовано наказ № 1131 о/с, а позивача поновлено на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС з 14.04.2017 року.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 03.08.2018 року №1158 о/с позивача звільнено з посади з 14.04.2017 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року у справі № 1340/3761/18 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1158 о/с від 03.08.2018 року в частині звільнення з 14 квітня 2017 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС; поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 15.04.2017 року; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.08.2018 року по 24.09.2018 року, в сумі 7114,19 грн. (сім тисяч сто чотирнадцять грн.) гривень 19 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_2 та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 2953 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 03 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допущено до негайного виконання.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 09.10.2018 року №1171 о/с позивача звільнено з посади з 15.04.2017 року.

Львівським окружним адміністративним судом 03 грудня 2018 року прийнято рішення у справі №1340/5030/18, яким визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області №1171 о/с і поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора слідчого відділу Городоцького районного відділу ГУМВС у Львівській області з 16.04.2017 року.

На підставі вищевказаного рішення суду ГУ МВС України у Львівській області видано наказ №1188 о/с 22.12.2018 року, яким поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора слідчого відділу Городоцького районного відділу ГУМВС у Львівській області з 16.04.2017 року.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 22.12.2018 року №1190 о/с позивача звільнено з посади з 16.04.2017 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі № 1.380.2019.000192 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1190 о/с від 22.12.2018 року в частині звільнення з 16 квітня 2017 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 17.04.2017 року.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.12.2018 року по 19.02.2019 року, в сумі 10469,94 грн. (десять тисяч чотириста шістдесят дев`ять гривень 94 коп.) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_2 та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 2953 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 03 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допущено до негайного виконання.

На підставі вищевказаного рішення суду ГУ МВС України у Львівській області видано наказ № 1209 о/с від 18.03.2019 року, яким поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 17.04.2017 року.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 18.03.2019 року №1210 о/с ОСОБА_2 звільнено з посади в запас Збройних сил за п. 64 «г» через скорочення штатів з 17.04.2017 року.

Предметом спору у даній справі є правомірність звільнення позивача з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС України у Львівській області в запас Збройних сил за п. 64 «г» через скорочення штатів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 4 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про міліцію», який втратив чинність, однак діяв на момент проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ відповідно до пункту 64 «г» якого особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 184 КЗпП України встановлені окремі гарантії при прийнятті на роботі і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років.

Відповідно до частини 3 статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини - інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду трудових спорів» (з подальшими змінами) при розгляді трудових спорів, пов`язаних із звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази зміни в організації виробництва і праці, того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Вказаний Закон опублікований 06.08.2015 року в газеті «Голос України» та відповідно до його Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015 року, крім, зокрема, п. п. 8, 11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто 07.08.2015 року.

Так, пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування вказаного Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

З врахуванням змісту наведеної норми, суд вважає, що у відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області відсутній обов`язок щодо додаткового попередження позивача про наступне звільнення.

Відповідно до пунктів 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним вказаним Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування вказаного Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у вказаному пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Зазначені особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного у вказаному пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Отже, Законом України «Про Національну поліцію» передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, зокрема прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

У цьому контексті слід також зазначити, що пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 року включно. Вказані норми є імперативними, тобто неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19.01.2016 року у справі № 810/1783/13-а, ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У вказаному акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з вказаним, при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у вказаному випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано, зокрема, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Проте, в Законі України «Про Національну поліцію» та в постанові Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 чи інших нормативно-правових актах не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які покладались на органи міліції.

Таким чином, у спірному випадку фактично мала місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави не ліквідована.

Суд вважає, що вказане правонаступництво підтверджується, зокрема, аналогічністю завдань міліції і поліції, встановлених статтею 3 Закону України «Про міліцію» та статтею 2 Закону України «Про Національну поліцію», ліквідацією обласних управлінь Міністерства внутрішніх справ України з одночасним створенням аналогічних територіальних органів Національної поліції, використання органами Національної поліції в своїй діяльності нормативно-правових актів (наказів) Міністерства внутрішніх справ України.

Суд також враховує, що в постанові від 27.05.2014 року у справі № 21-108а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Пунктами 8-11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено порядку пропонування працівникам міліції посад в органах Національної поліції.

Враховуючи таку обставину та наведену правову позицію Верховного Суду України щодо обов`язку роботодавця працевлаштувати працівників ліквідованої установи, суд вважає, що в даному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства, а саме ст.49-2 КЗпП України, частиною 3 якої передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення статті 49-2 КзпП України, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Як слідує з матеріалів справи, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області у встановлений законодавством строк не запропонувало позивачу жодної посади в новостворених органах Національної поліції.

Суд враховує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі №1.380.2019.000192 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1190 о/с від 22.12.2018 року в частині звільнення з 16 квітня 2017 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС. Поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 17.04.2017 року.

Суд бере до уваги, що вказане рішення суду виконано відповідачем 18.03.2019 року і в цей же день прийнято оскаржений наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 18.03.2019 року №1210 о/с про звільнення позивача з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС України у Львівській області з 17.04.2017 року за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Судом встановлено, що при прийнятті оскарженого наказу від 18.03.2019 року №1210 о/с відповідач протиправно не запропонував позивачу жодної посади в новостворених органах Національної поліції.

Відтак, сам факт відсутності заяви про намір продовжувати службу в органах поліції, якщо не було дотримано процедури звільнення, не може бути достатнім свідченням того, що звільнення у зв`язку зі скороченням штатів відбулось правомірно.

Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17 квітня 2019 року по справі № 808/9137/15, (адміністративне провадження № К/9901/3807/18).

Тому посилання відповідача на те, що штати Головного управління Національної поліції у Львівській області, затверджено наказом Національній поліції України №1161дск від 11.11.2016 року, якому присвоєно гриф обмеження доступу «Для службового користування», що в свою чергу унеможливлює пропонування структурними підрозділами МВС України посад в іншому органі є необґрунтованими і судом не враховуються.

Судом також взято до уваги позицію Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) відповідно до якої принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при звільненні працівників поліції (зокрема, встановлення вичерпного переліку підстав у зв`язку з якими забороняється звільнення працівника), то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що звільнення позивача є таким, що порушило його право на працю в частині гарантій на зайняття певних посад у порядку визначеному розділом ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність достатніх і належних правових підстав у Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області для прийняття наказу від 18.03.2019 року №1210 о/с в частині звільнення позивача з займаної посади. А тому, оскаржений наказ в частині звільнення ОСОБА_2 з посади є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до положень частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області України від 18.03.2019 року №1209 о/с на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі №1.380.2019.000192 ОСОБА_2 поновлено на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 17.04.2017 року та в цей же день її звільнено з посади. Тобто, станом на 17.04.2017 року позивач перебувала на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

З урахуванням викладеного, на підставі пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд вважає за необхідне поновити позивача на тій посаді та у тому органі, з якого вона була протиправно звільнена, а саме на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

У зв`язку з протиправністю наказу відповідача від 18.03.2019 року №1210 о/с «Про звільнення» та з урахуванням абзацу 2 пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, згідно з яким днем звільнення вважається останній день роботи, позивача належить поновити з 18.04.2017 року. Щодо розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яке підлягає виплаті позивачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Вказаною постановою визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до частини 2 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Суд звертає увагу на те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі №1.380.2019.000192 на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.12.2018 року по 19.02.2019 року в сумі 10469,94 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства, а відтак, тривалість вимушеного прогулу позивача, який утворився внаслідок прийняття протиправного наказу відповідача від 18.03.2019 року №1210 о/с необхідно обраховувати з 20.02.2019 року по 11.06.2019 року, що становить 112 днів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 року у справі за №813/619/16, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.06.2017 року у справі №813/1733/17, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2018 року у справі № 813/3140/17, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 року у справі № 813/1375/18, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року у справі № 1340/3761/18, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року у справі № 1340/5030/18, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі № 1.380.2019.000192 встановлено обставину, що середньоденна заробітна плата позивача становить 134,23 грн., а розмір грошового забезпечення за один місяць - 2953,03 грн.

З огляду на наведене, грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу становить 15033,76 грн. (134,23грн. х112 днів).

Суд вважає, що рішення в частині поновлення позивача на посаді та виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання, оскільки відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України, рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Зважаючи на вищенаведене, з відповідача слід стягнути суму середнього заробітку позивача за один місяць в розмірі 2953,03 грн., з урахуванням обов`язкових платежів та податків.

Відповідно до вимога статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (79000, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Городоцького РВ ГУМВС України у Львівській області (Львівська область, м. Городок, майдан Гайдамаків, 9) про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1210 о/с від 18.03.2019 року в частині звільнення з 17 квітня 2017 року у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС.

Поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 18.04.2017 року.

Стягнути із Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.02.2019 року по 11.06.2019 року в сумі 15033,76 грн. (п`ятнадцять тисяч тридцять три гривні 76 коп.), з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_2 та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 2953 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят три грн.) 03 коп., з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII "Перехідні положення" цього Кодексу.

Повне рішення складено 21.06.2019 року.

Суддя Клименко О.М.