Справа № 826/3613/16
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3613/16 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м.Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Літвіної Н.М.,Файдюка В.В.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Ірпінський відділ поліції Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голови Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Ірпінський відділ поліції Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправним (незаконним) та скасування рішення атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у Київській області щодо ОСОБА_1 про невідповідність займаній посаді з подальшим звільненням зі служби в поліції через службову невідповідність; визнання протиправним та скасування наказу відповідача №83 о/с від 23.02.2016 року щодо звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію»; поновлення позивача на посаді заступника начальника відділу поліції - начальника кримінальної поліції Ірпінського відділу поліції з 23 лютого 2016 року; стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.02.2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.02.2018 року та відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , підполковник поліції з 02.08.1999 року по 23.02.2016 року проходив службу в ОВС України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 07.11.2015 року № 1о/с позивача як прибулого з Міністерства внутрішніх справ, призначено з присвоєнням спеціального звання підполковника поліції в порядку переатестування на посаду заступника начальника відділу поліції - начальника кримінальної поліції Ірпінського відділу поліції з присвоєнням йому спеціального звання.

З метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого та всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, керуючись статтею 57 Закону України "Про Національну поліцію" та вимогами Інструкції № 1465, ГУНП в Київській області видано наказ від 23 листопада 2015 року № 16, на виконання якого створено атестаційні комісії № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6 та проведено атестування поліцейських ГУНП в Київській області та підпорядкованих підрозділів атестаційною комісією.

За результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення присутні на засіданні члени атестаційної комісії № 1 ГУ НП (5 осіб) прийняли рішення, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби через службову невідповідність, що оформлено протоколом ОП №15.00002107.0013983 від 20.01.2016 року.

Цей висновок позивач оскаржив до апеляційної атестаційної комісії Північного регіону, однак за результатом розгляду його скарги її залишено без розгляду.

Наказом ГУНП в Київській області №83 о/с від 23.02.2016 року відповідно до частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом 5 (через службову невідповідність) підполковника поліції ОСОБА_1 . заступника начальника відділу поліції - начальника кримінальної поліції Ірпінського відділу поліції.

Вважаючи вказаний висновок таким, що не відповідає вимогам Закону України "Про Національну поліцію", а наказ про звільнення №83 о/с від 23.02.2016 року протиправним, позивач звернувся до суду з вимогою про поновлення його на посаді.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки атестаційної комісії щодо невідповідності позивача займаній посаді є невмотивованими і безпідставними, під час атестації не враховано низку обставин, які позитивно характеризують позивача і в цілому вказують на його відповідність займаній посаді. Суд також зазначив, що законних підстав для проведення атестації позивача у відповідача не було, відтак звільнення зі служби в поліції на підставі висновків атестаційної комісії є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 580-VIII він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; ч.7 ст.15 та ч.5 ст.21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон № 580-VIII опублікували 6 серпня 2015 року та він набрав чинності 7 листопада 2015 року.

Відповідно до пунктів 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції відповідно до такої схеми співвідношення спеціальних звань, зокрема підполковник міліції - підполковник поліції.

Відповідно до статті 58 Закону № 580-VIII призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Відповідно до частини першої статті 57 Закону № 580-VIII атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри.

Відповідно до частини другої, третьої статті 57 Закону № 580-VIII атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Положення аналогічного змісту містить пункт 3 розділу І Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року № 1465 (далі - Інструкція).

Відповідно до частини четвертої статті 57 Закону № 580-VIII рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

З матеріалів справи вбачається, що позивача призначили на службу в органах поліції з 7 листопада 2015 року відповідно до пунктів 9, 12 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 580-VIII як такого, що прибув з МВС, в порядку переатестування на посаду заступника начальника відділу поліції - начальника кримінальної поліції Ірпінського відділу поліції з присвоєнням йому спеціального звання підполковник поліції, про що зазначено у наказі про призначення.

З огляду на положення пункту 9 Прикінцевих і перехідних положень та статей 57, 58 Закону № 580-VIII, а також з урахуванням змісту наказу від 7 листопада 2015 року № 1о/с, (на підставі якого відбулось призначення позивача в поліції і в якому немає застережень про тимчасовість прийняття його на службу в поліцію, зокрема майбутньої перевірки відповідності займаній посаді), правильним є висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 призначили на службу в поліції безстроково (з присвоєнням в порядку переатестування спеціального звання підполковника поліції).

Та обставина, що штатний розпис органу поліції (на посаду у якому його призначили) є тимчасовим не змінює умов призначення на посаду (в частині строку).

Так, у апеляційній скарзі апелянт зазначив, що атестація позивача відбулась на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 23.11.2016 року №16 «Про проведення атестування та створення атестаційних комісій».

Дослідивши зміст вказаного наказу, колегія суддів встановила, що у ньому відсутні вказівки на підставу проведення атестації, передбачену частиною другою статті 57 Закону № 580-VIIІ. У ньому зазначено лише мету атестації відповідно до частини першої вказаної статті Закону, що не одне і те ж з підставою (приводом) для її проведення.

Наведений у частині другій статті 57 Закону № 580-VIII перелік підстав для атестування поліцейського є вичерпним. Кожна із цих підстав передбачає наявність передумов, які власне і визначають необхідність її проведення. Зокрема, атестування поліцейського для вирішення питання про його звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність має бути ґрунтуватися на дійсних (об`єктивних) підставах так вважати, як-от неналежне виконання службових обов`язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

Наявність підстав для атестування повинно з`ясовуватися і мати своє обґрунтування щодо кожного поліцейського.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що проведення атестування поліцейських (як колишніх працівників органів внутрішніх справ, так і тих, які вперше прийняті на службу безпосередньо в органи поліції) можливо виключно з підстав, встановлених Законом № 580-VIIІ.

Судом встановлено, що жодної з трьох вказаних у статті 57 Закону № 580-VIIІ підстав для проведення атестування позивача не було. Зокрема, позивач не претендував на призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу (пункт 1 частини другої статті 57 Закону № 580-VIII), а доказів того, що стосовно позивача існували обґрунтовані причини, які спонукали до вирішення питання про переміщення його на нижчу посаду через службову невідповідність чи для вирішення питання про його звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність як підстав для атестування (пункти 2, 3 частини другої статті 57 Закону № 580-VIII) відповідач не надав, які не повідомив про наявність таких передумов.

Тому правильними є висновки суду першої інстанції про неправомірність атестації позивача за відсутності для цього законних підстав, з посиланням лише на мету її проведення, що само по собі не є підставою та/або приводом для проведення атестації поліцейського, призначеного на посаду в органах поліції безстроково. Колегія суддів погоджується з тим, що посилання на частину четверту статті 57 Закону №580-VIII не виправдовує правомірність дій начальника ГУ НП щодо призначення атестації і не заперечує того, що для реалізації таких його повноважень (призначення атестації працівників поліції, йому підпорядковані) повинні бути законні підстави, яких, як встанов суд в цій справі, не було.

Щодо самої атестації та її результатів, то суд першої інстанції на підставі досліджених в судовому засіданні доказів зазначив, що висновки атестаційної комісії щодо невідповідності позивача займаній посаді є невмотивованими і поспішними.

Зокрема, зі змісту атестаційного листа ОСОБА_1 висновується, що протягом служби в органах внутрішніх справ, позивач зарекомендував себе з позитивної сторони. До виконання службових обов`язків ставився добросовісно, старанно. На належному рівні знав нормативні акти, якими постійно керувався у своїй діяльності. В роботі цілеспрямований, вміє самостійно та обґрунтовано приймати рішення.

Згідно послужного списку за період проходження служби позивач має 8 заохочувань, 12 дисциплінарних стягнення, діючі дисциплінарні стягнення відсутні.

Відповідно до протоколу засідання атестаційної комісії, під час атестації позивача члени атестаційної комісії досліджували лише стандартний пакет документів, перелічених у самій формі бланку, а саме: атестаційний лист, декларацію про доходи, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», та інформацію з відкритих джерел.

Жодних інших документів (заяви чи скарги на дії позивача, акти службових розслідувань, відомості про притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо) атестаційна комісія не досліджувала. У протоколі засідання атестаційної комісії та висновку (рішення) комісії немає відомостей про те, яким саме вимогам, що пред`являються до особи, яка перебуває на посаді, що обіймав позивач, він не відповідає та в чому полягає така невідповідність; мотивів чи обґрунтувань, які покладено в основу висновку комісії про службову невідповідність позивача.

Колегія суддів також зазначає, що комісія не вирішувала питання про можливість переведення позивача за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направлення його на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією.

Зважаючи на критерії атестації, визначені пунктом 16 розділу IV Інструкції, в аспекті спірних правовідносин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що атестаційна комісія та апеляційна атестаційна комісія не в повній мірі з`ясували всі істотні обставини, що мали значення при прийнятті рішення. Зокрема, не взяли до уваги усіх професійних, ділових, особистих якостей позивача, повноту виконання функціональних обов`язків (посадових інструкцій), показників його службової діяльності тощо, відтак дійшли поспішного висновку про невідповідність позивача займаній посаді, що, в підсумку, слугувало підставою для прийняття спірного наказу про звільнення зі служби в поліції.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги позивача про скасування наказу ГУНП в Київській області №83 о/с від 23.02.2016 року щодо звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію».

Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що судом встановлено протиправність звільнення позивача зі служби в поліції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно довідки про доходи, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 237,34 грн. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 24.02.2016 року по 15.02.2018 року складає 117 483,30 грн.

Пунктом 2, 3 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно допустив постанову до негайного виконання в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 7357,50 грн.

Щодо доводів представника позивача про те, що апелянтом пропущено строк звернення до суду з апеляційною скаргою та відсутність у апеляційного суду підстав для винесення ухвали про відкриття апеляційного провадження, оскільки недоліки апеляційної скарги не було усунуто у повному обсязі (не надано клопотання про поновлення строку на апеляційне провадження), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно матеріалів справи, рішення першої інстанції прийняте без участі відповідача.

Жодних доказів на підтвердження того, що повний текст рішення був надісланий на адресу апелянта у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні докази виконання судом першої інстанції свого обов`язку з надіслання копії рішення на адресу відповідача та відсутні докази вручення відповідачу копії оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про подання апеляційної скарги у строк, встановлений ст.295 КАС України, про що зазначено в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року.

Відтак, доводи представника позивача про пропущення відповідачем строку подання апеляційної скарги є безпідставними.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19.06.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Н.М.Літвіна