Справа № 560/4139/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4139/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

21 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Управління Державної міграційної служби у Хмельницькій області №134 від 22.08.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну є протиправним та таким, що порушує його права, оскільки позивач не вчиняв жодних дій, які могли б становити загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, або були б необхідними для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Крім того, зазначає, що підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію слугувала інформація про неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності. Разом з тим пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод регламентовано презумпцію невинуватості, сутність якої полягає в наступному: кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Таким чином, притягнення особи до кримінальної відповідальності жодним чином не обумовлює можливість виникнення загрози національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

20 травня 2019 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

13 червня 2019 року від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Позивач в судове засідання не з`явився. Про час, день та місце розгляд у справи повідомлений завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 13 червня 2019 року було прийнято протокольну ухвалу.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Н. Куранах, Алданський район, Республіка Якутія, Російська Федерація, прибув в Україну з метою постійного проживання в 2005 році.

05.10.2005 позивач звернувся до ВГІРФО Красилівського РВ УМВС України в Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 закону України "Про імміграцію", оскільки мав підстави для набуття громадянства України за територіальним походженням (мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Петрашівка, Віньковецького району, Хмельницької області).

26.11.2005 року ВГІРФО УМВС України в Хмельницькій області надав дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1

02.12.2005 року громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

08.04.2014 позивач документований УДМС України в Хмельницькій області посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 взамін посвідки ВГІРФО серії НОМЕР_1 .

15.11.2016 громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 документований УДМС України в Хмельницькій області посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 взамін посвідки серії НОМЕР_2

14.05.2018 Головне Управління Національної поліції України в Хмельницькій області надіслало до УДМС України в Хмельницькій області подання про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , оскільки його дії загрожують національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України.

22.08.2018 року розглянувши подання Головного Управління Національної поліції України в Хмельницькій області в.о. начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України в Хмельницькій області ОСОБА_3 сформував висновок про скасування рішення УМВС України в Хмельницькій області від 26.11.2005 року про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 та скасування, визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню, виданої на підставі дозволу на імміграцію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 15.11.2016 року.

22.08.2018 року на підставі вказаного висновку Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області прийняло рішення №134 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 на підставі пунктів З, 4 частини 1 статті 12 закону України "Про імміграцію".

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність прийняття рішення від 22.08.2018 року №134 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні і порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України регулюється законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI, відповідно до статті 4 якого, іноземці та особи без громадянства в порядку, визначеному законом України про імміграцію, можуть, зокрема, іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001р. № 2491-ІІІ ( далі - Закон № 2491-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2491-ІІІ нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

імміграція - прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрантом є іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до статті 11 Закону № 2491-ІІІ особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону № 2491-ІІІ. Відповідно до цієї норми, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедура провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначена Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983).

Відповідно до пункту 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Пунктом 22 Порядку №1983 передбачено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно з пунктом 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності прийняття рішення №134 від 22.08.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 слугувало подання Головного Управління Національної поліції України в Хмельницькій області.

Зі змісту подання від 14.05.2018 №1520/121/14-18 вбачається, що Головне Управління Національної поліції України в Хмельницькій області зазначило про порушення громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 пунктів 2, 3, 4 статті 12 закону України "Про імміграцію", у зв`язку з засудженням до позбавлення волі за вчинення кримінально карного діяння, а також вчинення нових злочинів в складі організованої злочинної групи, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України (шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою).

Розглянувши подання Головного Управління Національної поліції України в Хмельницькій області, в.о. начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України в Хмельницькій області ОСОБА_3 склав висновок, у якому запропонував скасувати рішення УМВС України в Хмельницькій області від 26.11.2005 року про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , на підставі пунктів 3, 4 статті 12 закону України "Про імміграцію", та скасувати, визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню видану на підставі дозволу на імміграцію посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 15.11.2016 року.

Колегія суддів зауважує, що згідно з пунктами 3, 4 статті 12 закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

За змістом пунктів 3, 6, 9 статті 1 закону України "Про національну безпеку України":

громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;

загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;

національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

Проте, подання Головного Управління Національної поліції України в Хмельницькій області від 14.05.2018 №1520/121/14-18 не містить жодних обставин та доказів, які їх підтверджують, щодо порушення позивачем пунктів 3, 4 статті 12 закону України "Про імміграцію".

Судова колегія зауважує, що фактичною підставою для висновку у подані було засудження позивача у 2010 році до 9 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною 3 статті 27, частиною 5 статті 191, частиною 2 статті 366, частини 2 статті 358, частиною З статті 358 Кримінального кодексу України.

Проте, як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 02.06.2014, на підставі статті 2 закону України "Про амністію" від 08.04.2014 позивач був звільнений від основного та додаткового покарання, крім конфіскації майна.

У зв`язку з чим, при таких обставинах, вирок Хмельницького міськрайонного суду від 19.07.2010 не може слугувати підставою для висновків відповідача про вчинення позивачем дій які могли б становити загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, або обумовлювали б необхідність для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Згідно з частинами 1, 5 статті 17 Кримінально-процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

З урахуванням вищенаведених правових норм чинного законодавства, колегія суддів вважає, що посилання в подані на розгляд Шевченківським районним судом міста Києва кримінального провадження №0004571 (справа №761/24367/18), за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України та наявність відносно позивача ще 4 кримінальних проваджень по статті 190 Кримінального кодексу України, не може слугувати єдиним та достатнім доказом протиправної поведінки позивача та порушення ним пунктів 3, 4 статті 12 закону України "Про імміграцію", оскільки вироки по даних кримінальних провадженнях не винесені.

Будь яких інших належних та достатніх доказів щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення та обвинувального вироку суду, що набрав законної сили відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи і висновки по справі щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних рішень є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.