Справа № 1340/4141/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3279/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Попка Я. С.;

за участю секретаря судового засідання Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Фірма Нафтогазбуд на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 1340/4141/18 (головуючий суддя Сподарик Н. І., м. Львів, повний текст судового рішення складено 20 лютого 2019 року) за позовом Приватного акціонерного товариства Фірма Нафтогазбуд до Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Фірма Нафтогазбуд звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 13 серпня 2018 року № .

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що рішення контролюючого органу від 13.08.2018 року № фактично винесене з порушенням вимог та порядку, передбаченим Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне державне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 499, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Крім цього, вказано, що доданий до оскаржуваного рішення розрахунок штрафних санкцій є абсолютно необґрунтованим, оскільки не можливо встановити кількість днів прострочки сплати єдиного внеску; частина розрахунку не містить даних щодо періоду, за який нараховано пеню; не враховано, що в силу вимог абз.5, 6 підпункту 2 пункту 2 розділу VII Інструкції при застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за календарний місяць тощо.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - Приватне акціонерне товариство Фірма Нафтогазбуд, подало апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою адміністративний позов задоволити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Також зазначає, що оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) єдиного внеску, згідно з яким ПАТ Фірма Нафтогазбуд нараховано штраф та пеню прийнято з порушенням вимог і порядку, передбачених діючим законодавством, розрахунок, який є підставою для нарахування штрафних санкцій є невірним, штрафні санкції нараховані під час дії мораторію на їх нарахування.

Головним управлінням ДФС у Львівській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 1340/4141/18 залишити без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи викладенні в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, а рішення таким, що прийнято згідно норм чинного законодавства.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просить її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в її задоволенні.

Інші особи, у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що на підставі висновків, зафіксованих в акті перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області 13.08.2018 року винесено рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно якого до відокремленого підрозділу позивача застосовано штраф у розмірі 375074,59 грн. за період з 21.04.2012 року до 10.11.2015 року; штраф у розмірі 426689,79 грн. за період з 21.01.2015 року до 07.03.2017 року та нараховано пеню у розмірі 1852809,42 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки строк виконання зобов`язань зі сплати єдиного внеску настав у позивача після порушення провадження у справі про банкрутство, відповідачем правомірно нараховано штраф та пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску в зв`язку з тим, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції вірними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

За визначенням пункту другого частини першої статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №2464-VI від 08.07.2010 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Перелік платників єдиного внеску викладений в статті четвертій Закону №2464-VI, серед якого зокрема є: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (абз.2 п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI).

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абз.1 п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI).

Згідно з абзацом першим частини 8 статті 9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

За приписами пункту першого частини 10 статті 9 Закону №2464-VI у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.25 Закону №2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Як визначено в частині 10 статті 25 Закону №2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно пункту другого частини 11 статті 25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Судом встановлено та наявними у справі доказами (зокрема, витягами з інтегрованої картки платника податків) підтверджено, що позивачем самостійно нараховані суми єдиного внеску.

Отже, за приписами абзацу першого частини 8 статті 9 Закону №2464-VI, позивач, як платник єдиного внеску, був зобов`язаний сплачувати вищенаведені суми єдиного внеску, нараховані за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця за звітним.

Проте, як свідчать матеріали справи (зокрема, витяги з інтегрованої картки платника податків), про що також зафіксовано в акті перевірки, суми ЄСВ були сплачені позивачем із затримкою.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (надалі - Інструкція №449).

Згідно з пунктом 1 розділу VII Фінансові санкції Інструкції №449, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Відповідно до пп.2 п.2 р.VII Фінансові санкції Інструкції №449, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому, складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Отже, як встановлено судом та підтверджено наявними у справі доказами, позивачем було допущено факт несвоєчасної сплати ЄСВ у зв`язку із чим, відповідачем нараховано позивачу штрафні санкції у визначеному в рішенні розмірі.

Окрім того, відповідно до абз.абз.1, 2 п. 5 р. VII Фінансові санкції Інструкції №449, на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Встановлено, що оскаржуваним рішенням позивачу нараховано пеню на суму недоїмки з ЄСВ з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу за формулою, наведеною в пункті 5 розділу VII Фінансові санкції Інструкції №449 на загальну суму 1852809,42 грн.

Отже, наявними у справі доказами підтверджено факт несвоєчасної сплати позивачем самостійно нарахованих сум єдиного внеску, арифметичну точність та коректність розрахунку органом доходів і зборів сум штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату таких сум, та як наслідок, правомірність застосування до позивача таких штрафних санкцій та пені.

Щодо доводів апелянта про застосування відповідачем до Товариства штрафних санкцій та пені за період з 21.04.2012 року по 07.03.2017 року в подвійному розмірі, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем до матеріалів справи надано копію рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №4043 від 12.10.2012 року та додаток до нього - розрахунок штрафної санкції, з яких встановлено, що позивачу (відокремленому підрозділу) були нараховані штрафні санкції та пеня у розмірі 8938,83 грн. та 14170,73 грн. відповідно за період з 20.03.2012 року до 08.10.2012 року. При цьому, суд зауважує, що в означеному спорі, що розглядається, вказаний в рішенні період позначає період прострочення сплати позивачем ЄСВ, а не звітний період, за несплату сум ЄСВ, по якому нараховується пеня.

Водночас, суд також наголошує, що позивачем не наведено та не надано жодного доказу в спростування висновків акту перевірки. Під час розгляду справи судом встановлено, що висновки акту перевірки ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених контролюючим органом.

Встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 року порушено провадження у справі №5015/4447/12 про банкрутство ПрАТ Фірма Нафтогазбуд. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.07.2014 року припинено провадження у справі №5015/4447/12.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом від 14.05.1992 року за №2343-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

З порушенням провадження у справі про банкрутство підприємницька діяльність боржника не припиняється, він має право укладати договори та вчиняти інші правочини, у зв`язку з чим у нього виникають нові зобов`язання, виконання яких забезпечується на загальних засадах.

Однак, відповідно до частини 5 статті 19 зазначеного Закону, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Враховуючи зазначене, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, а що стосується зобов`язань боржника перед поточними кредиторами, то за цими зобов`язаннями згідно із загальним правилом, нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Таким чином, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не забороняє контролюючому органу як поточному кредиторові нараховувати податкові зобов`язання та штрафні (фінансові) санкції за невиконання податкових зобов`язань, що виникли до, а виявлені після порушення провадження у справі про банкрутство платника податку.

Поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство. Отже, поточними кредиторами слід вважати тих кредиторів, термін виконання вимог яких до боржника настав після порушення справи про банкрутство.

За результатами податкової перевірки контролюючі органи можуть нарахувати як основну суму податкового зобов`язання, так і суми штрафних санкцій. Ця позиція аргументована тим, що зобов`язання по сплаті податкових зобов`язань та відповідних штрафних санкцій виникають вже після введення мораторію, і податкові органи в даному випадку є кредитором за поточними зобов`язаннями боржника.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів, які виникли після його введення та не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення. Невиконання таких зобов`язань є правопорушенням. Тож, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов`язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Фірма Нафтогазбуд залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 1340/4141/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 20 червня 2019 року.