Справа № 420/2224/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/2224/19

Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Час і місце ухвалення: 18.04.2019р., м.Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря: Шепель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа Одеська міська рада, про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2019 року фізична особа-підприємця ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа Одеська міська рада, про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №87 від 28.02.2019 року «Про затвердження схеми розміщення елементів вуличної торгівлі на території узбережжя міста Одеси з елементами благоустрою».

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення виконання рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №87 від 28.02.2019 року «Про затвердження схеми розміщення елементів вуличної торгівлі на території узбережжя міста Одеси з елементами благоустрою».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 02.05.2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також не повним з`ясуванням судом обставин справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що починаючи з 2012 року на підставі відповідних дозвільних документів він здійснює підприємницьку діяльність в межах узбережжя пляжу «Ланжерон» в м.Одесі. Невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №87 від 28.02.2019 року може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновити порушенні права позивача, за захистом яких він звернувся з позовом до суду, оскільки пунктом 2 вказаного рішення Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради доручено вжити заходів з демонтажу елементів вуличної торгівлі, розміщених на території узбережжя міста Одеси, які не увійшли до затвердженої схеми.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 року та задоволення поданої ним заяви про забезпечення позову.

Виконавчий комітет Одеської міської ради 14.05.2019 року подав письмовий відзив на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1., в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін. Відповідач зазначив, що при зверненні до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову позивачем не наведено жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував наявність хоча б однієї з підстав забезпечення позову, передбачених статтею 150 КАС України.

Заслухавши суддю - доповідача та учасників справи, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Положеннями статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Предметом спору у даній справі є оскарження ФОП ОСОБА_1. рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №87 від 28.02.2019 року «Про затвердження схеми розміщення елементів вуличної торгівлі на території узбережжя міста Одеси з елементами благоустрою», яким затверджено схему розміщення елементів вуличної торгівлі на території узбережжя міста Одеси з елементами благоустрою та доручено управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради вжити заходів з демонтажу елементів вуличної торгівлі, розміщених на території узбережжя міста Одеси, які не увійшли до затвердженої схеми.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення виконання спірного рішення, позивач посилався на те, що він є фізичною особою-підприємцем та починаючи з 2016 року здійснює господарську діяльність з роздрібної реалізації товарів споживчого призначення широкого асортименту з елементу вуличної торгівлі в межах узбережжя пляжу «Ланжерон» в м.Одесі на підставі дозвільних документів.

Визначивши для себе необхідність у 2019 році у здійсненні підприємницької діяльності в межах узбережжя пляжу «Ланжерон» та підготувавши необхідні документи для одержання дозволу, ФОП ОСОБА_1 звернуся до Одеської міської ради з пропозицією розміщення елементів вуличної торгівлі, на що отримав відмову, обґрунтовану наявністю рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №87 від 28.02.2019 року «Про затвердження схеми розміщення елементів вуличної торгівлі на території узбережжя міста Одеси з елементами благоустрою». Схемою розміщення елементів вуличної торгівлі на території узбережжя міста Одеси, затвердженою вказаним рішенням, не передбачено розміщення елементів вуличної торгівлі - лотків за адресами: пляж «Ланжерон» (кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»), пляж «Ланжерон», пляж «Ланжерон» (дайвінг-центр «ІНФОРМАЦІЯ_2»).

Позивач зазначав, що оскаржуване рішення відповідача є явно незаконним, прийнятим з недотриманням встановленого законодавством порядку та порушує його права, як суб`єкта господарювання, так як надає підстави для незаконних демонтажів елементів вуличної торгівлі, які не увійшли до затвердженої схеми, та, як наслідок, порушення права приватної власності. Невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №87 від 28.02.2019 року, за твердженнями заявника, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, поновлення порушених (оспорюваних) прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Крім того, позивач зазначав, що є очевидними ознаки протиправності спірного рішення відповідача.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні поданої заяви, дійшов висновку, що забезпечивши позов у запропонованому позивачем виді суд фактично ухвалить рішення без розгляду справи по суті, оскільки завчасно надасть оцінку правомірності та законності оскаржуваного рішення, що не відповідає меті застосування інституту забезпечення позову. За висновками суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність хоча б однієї з підстав для забезпечення позову, передбачених ст.150 КАС України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки не вбачає підстав для висновку, що подальша реалізація оскаржуваного рішення може призвести до того, що втрачається сенс розгляду заявлених позовних вимог позивача в рамках цієї справи.

Як вбачається зі змісту надісланих на адресу ФОП ОСОБА_1 . листів Приморської районної адміністрації від 26.02.2019 року, 13.03.2019 року, 28.03.2019 року, 09.04.2019 року позивач звертався щодо розміщення елементів вуличної торгівлі - лотків за адресою: пляж «Ланжерон» (кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»), пляж «Ланжерон», пляж «Ланжерон» (дайвінг-центр «ІНФОРМАЦІЯ_2»). При цьому, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції позивачем не надано доказів щодо отримання ним у 2019 році відповідних узгоджень на розміщення елементів вуличної торгівлі в межах узбережжя пляжу «Ланжерон» в м.Одесі.

Також, позивачем не надано доказів щодо вжиття посадовими особами управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради заходів з демонтажу належних ФОП ОСОБА_1 . елементів вуличної торгівлі, розміщених на території узбережжя міста Одеси, які не увійшли до затвердженої схеми, як це передбачено пунктом 2 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №87 від 28.02.2019 року.

Крім того, колегія суддів враховує, що ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність з елементу вуличної торгівлі - лотку, що являє собою малу архітектурну форму з полегшених конструкцій, яка встановлюється тимчасово та може бути переміщена без її руйнування.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що матеріалами справи не підтверджено наявності реальної загрози майну позивача, право на яке гарантоване державою.

Щодо посилань апелянта на очевидну протиправність рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №87 від 28.02.2019 року, то колегія суддів зазначає, що у разі зазначення про очевидну протиправність рішення в ухвалі про забезпечення позову, суд, без вирішення справи по суті, фактично надасть оцінку цьому рішенню, тобто висловить свою думку щодо законності оскаржуваного акта, що не відповідає меті забезпечення позову.

Під час розгляду апеляційної скарги в судовому засіданні ФОП ОСОБА_1 та його представник посилалися на те, що суд першої інстанції не повідомив їх про розгляд поданої заяви про забезпечення позову та розглянув її в порядку письмового провадження, чим позбавив заявника права надати відповідні пояснення по суті поданої заяви.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки частиною 1 статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.154 КАС України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Оскільки у даному випадку суд першої інстанції дійшов висновку, що наданих ФОП ОСОБА_1 пояснень та доказів достатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, а доводів щодо протилежного апелянтом не наведено, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо розгляду заяви про забезпечення позову в порядку письмового провадження.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, серед іншого, зазначив, що подана ФОП ОСОБА_1 заява про забезпечення позову оформлена з порушенням вимог ст.152 КАС України, зокрема, в ній відсутні ідентифікаційні коди юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України виконавчого комітету Одеської міської ради та Одеської міської ради.

З посиланням на вказану обставину апелянт в судовому засіданні зазначав, що суд першої інстанції, встановивши, що заява забезпечення позову не відповідає вимогам ст.152 КАС України, не мав права її розглядати, а повинен був надати заявнику строк для приведення заяви у відповідність до вимог вказаної статті Кодексу.

Колегія суддів не погоджується з таким доводами апелянта, оскільки главою 10 розділу І КАС України, яка регулює питання забезпечення позову, не передбачено право суду щодо повернення на усунення недоліків заяви про забезпечення позову.

При цьому, частиною 2 статті 167 КАС України передбачено право суду розглянути подану заяву (клопотання, заперечення) у випадку, якщо недоліки такої заяви дають можливість її розглянути.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надана їм належна правова оцінка. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування ухвали від 18.04.2019р. суд апеляційної інстанції не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано колегією суддів 20.06.2019 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук