Справа № 335/4237/19 (2-а/335/124/2019)
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2019 року м. Дніпросправа № 335/4237/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2019 року (суддя Крамаренко І.А.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування в окремій частині рішення, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області № 18 від 04.04.2019 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони подальшого в`їзду в Україну на три роки до 04.04.2022.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином Нігерії, який 15.12.2009 прибув на територію України через КПП «Донецьк» по паспорту НОМЕР_4 , виданому 16.09.2009 Федеративною Республікою Нігерії терміном дії до 15.09.2014, по візі типу НОМЕР_1 , терміном дії від 10.11.2009 до 10.11.2010, з метою навчання у Запорізькому державному медичному університеті. Позивач також 07.07.2014 отримав в Посольстві Нігерії в м. Київ, Україна, новий паспорт НОМЕР_2 з терміном дії до 06.07.2019.

На підставі вмотивованого листа-клопотання від Запорізького державного медичного університету про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянина Нігерії ОСОБА_1 , УДМС України в Запорізькій області 07.09.2017 прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання останнього.

Позивач отримав вказане рішення 25.09.2017, також йому було повідомлено, що він відрахований із ЗДМУ, посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_3 скасовано, він має покинути територію України протягом місяця з дня отримання рішення про скасування посвідки.

Проте позивач протягом місяця територію України не покинув та 04.04.2019 був затриманий працівниками УДМС України в Запорізькій області спільно з працівниками УСБУ та працівниками Управління патрульної поліції в Запорізькій області по вул. Перемога, буд. 63, в рамках проведення цільових профілактичних заходів.

Заступником начальника УДМС України в Запорізькій області Тихонським М.В. 04.04.2019 винесено постанову про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. та вручено оскаржуване рішення № 18 від 04.04.2019, згідно з яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Федеративної Республіки Нігерія, паспортний документ НОМЕР_2, виданий Посольством Нігерії в м. Київ, Україна 07.07.2014, терміном дії до 06.07.2019 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 23.04.2019 і заборонити громадянину Федеративної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подальший в`їзд в Україну на три роки до 04.04.2022.

Вказане рішенням оскаржується ОСОБА_1 в частині заборони подальшого в`їзду в Україну на термін 3 роки.

Надаючи оцінку обґрунтованості та правомірності рішенню суб`єкта владних повноважень в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Статтею 13 вказаного Закону визначено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України. Можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень, проте використання таких повноважень не може бути свавільним та має бути достатньо обґрунтованим. За приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну не є обов`язковою санкцією, така може застосовуватися під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження за наявності передбачених Законом підстав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що статтею 26 Закону не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки, у випадку прийняття рішення про примусове повернення, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в статті 13 Закону.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 802/294/17-а.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не зазначено та не доведено жодної з обставин, яка дає можливість дійти висновку про наявність підстав для заборони в`їзду на території України до ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що штраф у розмірі 3400 грн. застосований до ОСОБА_1 відповідно до постанови заступника начальника УДМС України в Запорізькій області Тихонського М.В. від 04.04.2019, тобто одночасно з прийняттям рішення Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області № 18 від 04.04.2019 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, а тому факт несплати штрафу не може вплинути на обґрунтованість рішення про заборону в`їзду на територію України.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що факт проведення трудової та релігійної діяльності ОСОБА_1 без дотримання вимог чинного законодавства України є порушенням режиму перебування на території України і тягне за собою примусове видворення іноземця за межі території України, тоді як відповідачем не доведено, що така діяльність впливає на охоронюваний громадський порядок в Україні і внаслідок такої діяльності позивача виникли обставини, які потребують забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, що може стати підставою для заборони в`їзду ОСОБА_1 на територію України на певний період часу.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області № 18 від 04.04.2019 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони подальшого в`їзду в Україну на три роки до 04.04.2022.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2019 року в адміністративній справі № 335/4237/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 18 червня 2019 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 18 червня 2019 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров