Справа № 520/8665/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

21 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 520/8665/19

Суддя П`ятого апеляційного адміністративного суду Вербицька Н.В., розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження в даній справі

14 червня 2019 року позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу, викладеною російською мовою.

Водночас відповідно до положень статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

В свою чергу відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 15 КАС України судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 1999 року у справі №10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (ч. 5 ст. 10 Конституції України).

У рішенні "Менцен проти Латвії" (заява № 71074/01) Європейський суд з прав людини зазначив: "… що свобода використання мови як така не є однією з прав і свобод, які регулюються Конвенцією. Загальновизнаним є те, що не існує жорсткої лінії розмежування мовної політики від сфери, охопленої Конвенцією, а захід, вжитий в рамках такої політики, може стосуватися одного або декількох положень Конвенції. Разом з тим, фактом залишається те, що, за винятком конкретних прав, передбачених статтями 5 § 2 та 6 § 3 (a), (e), Конвенція сама по собі не гарантує права на використання певної мови при комунікації з органами державної влади або право отримувати інформацію вільно обраною мовою. Отже, за умови поваги до прав, захищених Конвенцією, кожна Висока Договірна Сторона має право регулювати та встановлювати зобов`язання щодо використання своєї офіційної мови або мов у документах, що посвідчують особу та інших офіційних документах.

Суд також зазначає, що більшість Високих Договірних Сторін вирішили надати одній або декільком мовам статус офіційної або державної мови та закріпити їх як такі у своїх відповідних конституціях. Таким чином, Суд визнає, що державна мова для цих держав є однією з фундаментальних конституційних цінностей, подібних до території, державного устрою та національного прапору. Мова жодним чином не є абстрактним поняттям. Вона нерозривно пов`язана з тим, як її фактично використовують носії. Отже, зробивши мову своєю офіційною, держава принципово зобов`язується гарантувати своїм громадянам право використовувати цю мову як для передачі, так і для отримання інформації без перешкод не лише в особистому житті, але й у спілкуванні з органами влади. На думку Суду, насамперед, з цієї точки зору слід враховувати заходи, спрямовані на захист певної мови. Іншими словами, уявлення про державну мову - це наявність певних суб`єктивних прав для носіїв цієї мови".

У разі, якщо скаржник не володіє українською мовою, слід зазначити, що соціально незахищеним верствам населення Законом України "Про безоплатну правову допомогу" гарантовано державою надання відповідних правових послуг за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Для реалізації своїх прав особа має звернутися по правову допомогу до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Враховуючи викладене, апелянту необхідно усунути недоліки апеляційної скарги, а саме подати апеляційну скаргу, викладену державною мовою, у строк встановлений судом.

Крім того, апеляційна скарга не відповідає п. 5 ч. 2, п.6 ч. 2, п. 2 ч. 5 ст. 296 КАС України

Пунктом 2 ч.5 ст. 296 КАС України визначено, що до апеляційної скарги додаються копії апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Пунктом 5 ч.2 ст. 296 КАС України визначено, що в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції.

В прохальній частині апеляційної скарги вказані вимоги, що містилися в позовній заяві поданій ОСОБА_1 , проте жодним чином не зазначено вимог щодо оскаржуваної ухвали від 27.05.2019 року.

Відповідно до приписів п.6 ч.2 ст.296 КАС України, в апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 неможливо встановити в чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 298 КАС України, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст.. 296 цього Кодексу, застосовуються правила ст. 169 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 169, ст.296, 298 КАС України, суддя,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без руху.

Надати апелянту строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги, надання документу про сплату судового збору, на протязі 10 днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити, що у разі не усунення зазначених недоліків апеляційної скарги, відповідно до ст.169 КАС України апеляційна скарга буде повернута скаржнику.

Ухвала в самостійному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя: Вербицька Н. В.