Справа № 1.380.2019.001938
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001938
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.

з участю представників

від позивача Каверін С.М.,

від відповідача Іванієнко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог:

- визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату на день виключення із списків частини (28.07.2018 року) грошової компенсації за неотримане речове майно;

- стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 28.07.2018 року по 25.01.2019 року у сумі 64987 грн. 55 коп. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Підставами позовних вимог є те, що Луганським прикордонним загоном неорганізовано належним чином здачу посади ОСОБА_1 , не доведено наказ про звільнення, не доведено до нього належні до виплати суми у зв`язку із звільненням так як наслідок протиправно не проведено своєчасно розрахунок при звільненні останнього з військової служби, зокрема не виплачено на день виключення зі списків частини грошову компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку із звільненням з військової служби. Лише 25.01.2019 року відповідачем на картковий рахунок позивача перераховано заборгованість із виплати грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні в сумі 17854 грн. 34 коп. Відтак, з урахуванням того, що Луганським прикордонним загоном з часу видання наказу про звільнення і до часу виключення із списків частини повністю не проведено повного розрахунку при звільненні з військової служби із ОСОБА_1 (компенсації за неотримане речове майно), то останній набув право на стягнення в судовому порядку середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні до повного розрахунку з 28.07.2018 року по 25.01.2018 року (182 дні).

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що норми Кодексу законів про працю не розповсюджуються на правовідносини з проходження військової служби, оскільки такі врегульовані нормами спеціального законодавства. Також, відповідач вважає, що грошова компенсація за речове майно не входить до видів грошового забезпечення військовослужбовців. Відтак, відповідач вказує на те, що позивач був звільнений за наказом від 27.07.2018 року за №383-ос (у зв`язку із закінченням контракту), тобто позивач сам особисто приймав рішення про своє звільнення і мав реальну можливість завчасно визначитися зі своїм правом, а саме отримати речове забезпечення або відмовитися від його отримання і отримати грошову компенсацію. Замість цього, позивач приймає рішення про те, що він не бажає отримувати речове забезпечення (відмовився від розрахунку з ним по речовому забезпеченню) і вирішує отримати грошову компенсацію саме у день свого розрахунку, тобто 27.07.2018 року, після чого звертається до суду з позовом щодо порушення його прав. Таким чином, відповідач вважає, що оскільки позивач проходив службу та одержував грошове забезпечення за рахунок держави, тобто, не знаходився у трудових відносинах з Державною прикордонною службою України, то відносно нього не розповсюджується положення статей 166, 117 КЗпП України, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку є необґрунтовані.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у заявах по суті, просить в його задоволенні відмовити повністю.

Ухвалою суду від 23.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.06.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін відповідача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке.

Наказом начальника 3 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби від 27.06.2018 року за №340-ОС «По особовому складу», звільнено з військової служби за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старшину ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії водія І групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби «Красна Талівка» (тип В) відділу прикордонної служби «Красна Талівка» І категорії (тип В), без права носіння військової форми одягу.

Наказом начальника 3 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби від 27.07.2018 року за №382-ОС «По особовому складу» старшину ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення та зараховано на службу у військовому оперативному резерві першої черги.

27.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про проведення розрахунку грошової компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно та виплату відповідних коштів після їх надходження.

25.01.2019 року відповідачем на картковий рахунок позивача перераховано заборгованість із виплати грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні в сумі 17854 грн. 34 коп.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із стягненням з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку на підставі статей 166,117 КЗпП України.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Як передбачено ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд вважає, що дані норми застосовуються до спірних правовідносин, оскільки не врегульовані спеціальним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року за №2232-XII, з наступними змінами та доповненнями, правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.3 ст.25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 року за №661-IV, з наступними змінами та доповненнями, військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Як передбачено п.292 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року за №1115/2009, після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Пунктом 293 даного Положення встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Відповідно до п.3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року за №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з п.4 наведеного Порядку, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Аналогічні положення закріплені і в п.10 Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2016 року 2016 року за №1132 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2016 року за №1536/29666, нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. За бажанням військовослужбовця йому видаються предмети форменого одягу на суму грошової компенсації.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується військовослужбовцям, зокрема у разі звільнення з військової служби. Тобто дана виплата не носить систематичного характеру, а її здійснення залежить від наявності певних умов (звільнення з військової служби, смерті (загибелі) військовослужбовця).

Також, згідно з наведених положень законодавства, можна дійти висновку, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується військовослужбовцю за заявою (рапортом), а також за його бажанням можуть видаються предмети форменого одягу на суму грошової компенсації. Тобто здійснення зазначеної виплати залежить від суб`єктивної волі особи.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що, оскільки виплата грошової компенсації за неотримане майно здійснюється лише за певних умов та на підставі волевиявлення військовослужбовця, положення статтей 116 та 117 КЗпП України не поширюються на правовідносини щодо здійснення виплати грошової компенсації, так як правова природа останньої не відносить її до виплат, що належать працівнику від підприємства, установи, організації та провадяться в день звільнення.

Що стосується аргументів позивача з приводу правильності розрахунку суми грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, то такі судом не беруться до уваги з урахуванням зроблених висновків про відсутність правових підстав для їх виплати.

Як передбачено ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі не належить стягувати зі сторін.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 21 червня 2019 року.

Суддя В.Я.Мартинюк