Справа № 607/3379/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/6099/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Улицького В.З.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2019 року у справі № 607/3379/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Базан Л.Т. в м. Тернополі Тернопільської області 24.04.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції (далі - Управління, Відповідач), в якому просив скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, від 04.02.2019 року серії ЕАВ № 894593, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 04.02.2019 року серії ЕАВ № 894593, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. - скасовано, а провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито та в силу малозначності діяння звільнено його від стягнення, обмежившись усним зауваженням. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив Відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 визнав свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме, що перетнув суцільну лінію розмітки, отже, його вина є доведеною. Водночас, відповідач вважає, що протиправно визнав дане правопорушення малозначним та звільнив позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, оскільки в такий спосіб суд перебрав на себе виключні повноваження державного органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення, що є недопустимим.

Сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористалися, у зв`язку з чим відповідно до положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) правом на участь фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення від 04.02.2019 року серії ЕАВ № 894593 ОСОБА_1 було притягнуто до скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Як вбачається із змісту даної постанови, на позивача адміністративне стягнення було накладене за те, що він 04.02.2019 року о 21 год. 01 хв., керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , на 256 км автодороги М-12 «Стрий-Знам`янка», під час обгону перетнув суцільну горизонтальну лінію розмітки 1.1, чим порушив п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів, зокрема, за порушення вимог розмітки проїзної частини доріг.

Відповідно до п. 8.5.1 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР) горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Згідно з пп. 1.1 п. 1 розділу 34 ПДР горизонтальна розмітка має таке значення: вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Лінію 1.1 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

ОСОБА_1 не заперечує факту перетину у вказаний в постанові час суцільної горизонтальної лінії дорожньої розмітки, однак наголошує, що вчинив так для об`їзду іншого транспортного засобу, який рухався перед ним та швидкість якого не перевищувала 30 км/год., пересвідчившись при цьому у відсутності зустрічного транспорту та забезпечивши безпеку дорожнього руху.

На підставі таких пояснень позивач суд першої інстанції дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Однак, оцінивши вказані доводи позивача, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково розцінив їх як визнання вини у скоєнні адміністративного правопорушення, оскільки, як зазначено вище, позивач не заперечує лише факт перетину вузької суцільної горизонтальної лінії дорожньої розмітки, однак вважає, що здійснив такий маневр правомірно в силу наведених вище норм п. 1 розділу 34 ПДР в зв`язку з необхідністю обгону одного транспортного, швидкість якого не перевищувала 30 км/год., забезпечивши при цьому безпеку дорожнього руху.

Таким чином, на думку апеляційного суду, для встановлення наявності чи відсутності у спірному випадку в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, необхідно встановити умови за яких він перетнув вузьку суцільну горизонтальну лінію дорожньої розмітки (1.1), а саме: чи рухався перед ним поодинокий транспортний засіб, якою була швидкість цього транспортного засобу, чи було забезпечено позивачем при цьому безпеку дорожнього руху, зокрема, чи не було зустрічних транспортних засобів.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції мають право розглядати справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 даного Кодексу, а також накладати адміністративні стягнення.

Отже, Національна поліція України уповноважена через своїх співробітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, за порушення вимог дорожньої розмітки.

Відповідно до норм ст. 268 КУпАП справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП, розглядаються за місцем вчинення правопорушення.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності з`ясуванню підлягає насамперед факт вчинення адміністративного правопорушення, який може бути встановлений на підставі належних, достатніх та допустимих доказів, перелік яких визначено ст. 251 КУпАП.

При цьому, в силу вимог наведених норм обов`язок встановити і перевірити всі обставини, які мають значення для вирішення справи про адміністративне правопорушення покладено саме на орган (посадову особу), які здійснюють розгляд такої справи.

Такі висновки кореспондуються з нормами ч. 2 ст. 2 та ч. 2 ст. 77 КАС України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частино. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак всупереч наведеним нормам інспектор Кльоц С.Г., як посадова особа органу Національної поліції, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, відносно позивача, не виконав вимог цих норм, а саме не з`ясував зазначених вище умов, за яких ОСОБА_1 перетнув вузьку суцільну горизонтальну лінію дорожньої розмітки, не посилався на жодні докази (під час судового розгляду справи доказів також не надано).

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, апеляційний суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів на підтвердження факту наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме не спростував доводів позивача про те, що перетин вузької суцільної горизонтальної лінії дорожньої розмітки було здійснено ним саме у зв`язку з необхідністю обгону одного транспортного, швидкість якого не перевищувала 30 км/год., із забезпеченням безпеки дорожнього руху, а також не надав доказів перетину позивачем цієї лінії у вказаний в постанові час, обмежившись лише фактом такого перетину.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що постанова в справі про адміністративне правопорушення від 04.02.2019 року серії ЕАВ № 894593, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., підлягає скасуванню а провадження в справі, оскільки є неправомірною та необґрунтовано, а саме винесена за відсутності будь-яких визначених ст. 251 КУпАП доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення та без з`ясування обставин, які мали визначальне значення для вирішення даної справи.

Крім того, суд першої інстанції, дійшовши помилково та необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, також дійшов помилкового висновку, що дане правопорушення є малозначним, а тому позивача слід звільнити від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними і неправомірними, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

У справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а у відповідності до ст. 286 КАС України перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позов без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу ( посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тобто адміністративний суд, який розглядає справу про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, вправі змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, але не має повноважень звільнити особу від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, оскільки таким чином підмінятиме собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Також апеляційний суд зазначає, що санкція ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу та штрафних балів, а тому лише в цих межах суд вправі змінювати захід стягнення.

Таким чином, суд першої інстанції, змінюючи вид стягнення, накладеного на позивача, безпідставно вийшов за межі санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП, тобто перебрав на себе повноваження органу який уповноважений кваліфікувати порушення згідно норм закону та визначати вид стягнення.

Також колегія суддів зазначає, що оскільки, як вказано вище, під час розгляду посадовою особою Управління справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та в ході судового розгляду даної справи не доведено наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому, враховуючи, що, як описано вище, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо кваліфікації дій позивача та застосування правових наслідків відсутності в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає можливим вийти за межі вимог і доводів поданої відповідачем апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до пункту 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин 1 та 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції у справі, що розглядається, неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2019 року у справі № 607/3379/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 04 лютого 2019 року серії ЕАВ № 894593, винесену інспектором 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Кльоцом Сергієм Григоровичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 20.06.2019