Справа № 320/173/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Справа № 320/173/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління

Пенсійного фонду України в Київській області

про визнання протиправною бездіяльності

та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не поновлення позивачу виплати додаткової пенсії та зобов`язання його поновити позивачу таку пенсію.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову, посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення застосовано висновки Верховного Суду, але не було враховано рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 р. № 6-р/2018, яким визначено, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу, а також, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України.

Також апелянт наголошує на тому, що Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є спеціальним законодавчим актом і посилання апелянта на постанови КМУ є неправомірним.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на своїй правовій позиції, наголошує на відсутності підстав для виплати позивачу спірної додаткової пенсії та на правильності висновків суду першої інстанції.

У судове засідання сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, не з`явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з`явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач має правовий статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також є інвалідом 2-ї групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному пенсійному фонді України у Київській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивачу була встановлена та виплачувалась додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 227,76 грн. Проте, надалі на підставі рішень судів (справи №№363/1009/16, 363/3520/16) йому було призначено підвищення як інваліду 2-ї групи та припинено виплачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.

До основного розміру пенсії станом на 01.12.2018 р. позивачу встановлено та виплачується підвищення основного розміру пенсії, згідно з постановою КМУ від 28.12.2011 р. № 1318 (2463,16 грн.), підвищення як інваліду 2-ї групи (598,80 грн.) та цільова грошова допомога на прожиття (50,00 грн.).

30.10.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив поновити йому виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, незважаючи на пільги чи компенсації, які ним отримуються.

Листом від 27.12.2018 р. № 3587К-01 ГУ ПФУ у Київській області повідомило позивача, що згідно з п. 15-1 Постанови КМУ від 23.11.2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», підвищення проводиться за вибором пенсіонера лише за однією із підстав, а отже, виплата додаткової пенсії, після призначення ОСОБА_1 підвищення до пенсії, була припинена та не підлягає поновленню.

Позивач, вважаючи неправомірною відмову відповідача щодо поновлення йому виплати додаткової пенсії, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в разі, коли особа має право на отримання одночасно кількох видів додаткових пенсійних виплат, їй може виплачуватись лише один вид за її вибором. Тому, оскільки позивачем самостійно було обрано підвищення до пенсії, яке передбачено ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то дії відповідача щодо припинення йому виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, є правомірними.

При ухваленні судового рішення судом першої інстанції також було враховано висновки Верховного Суду в аналогічних справах, рішення Конституційного Суду України та відповідну правову позицію Європейського Суду з прав людини.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 796-ХІІ), «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 р. № 79-VIII (далі - Закон № 79-VIII), постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» (далі - Постанова № 112).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 50 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону № 3551-XII інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

01.01.2015 р. набрав чинності Закон № 79-VIII, пунктом 63 якого, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення серед інших статі 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Також встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою № 112 Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доповнено пунктом 15-1 такого змісту: «Особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав».

Отже, Верховна Рада України визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, Конституційний Суд України вирішував питання про те, чи має право держава змінювати порядок і розміри існуючих соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та чи є обов`язковими для застосування судами України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України з питань соціального захисту громадян, видані на виконання вимог Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Разом з тим, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що якщо особа має право на отримання одночасно кількох видів додаткових пенсійних виплат, зокрема за ст. 50 Закону № 796-ХІІ та за ст. 13 Закону № 3551-XII, їй виплачується лише один із вказаних видів за її вибором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.07.2018 р. у справі № 363/4035/16-а, від 31.07.2018 у справі №363/4399/16, від 19.02.2019 р. у справі № 363/4916/16-а.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки позивачем самостійно було обрано підвищення до пенсії, яке передбачено ч. 4 ст. 13 Закону № 3551-XII, то відповідачем правомірно припинено виплату йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до 1 категорії, відповідно до ст. 50 Закону № 796-ХІІ.

З приводу доводів апелянта про те, що рішенням Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 17.07.2018 р. № 6-р/2018 визначено, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу, а також, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, колегія суддів зазначає наступне.

Зазначеним рішенням КСУ визнано неконституційними норми ст.ст. 53, 60 Закону № 796-ХІІ щодо обмеження максимального розміру пенсії та щодо імперативного обмеження права осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, лише на один з видів пільг та компенсації відповідно до одного із законів України.

Однак, передумовою для припинення позивачу виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за ст. 50 Закону № 796-ХІІ через виплату іншої допомоги за ст. 13 Закону № 3551-XII, стали не положення ст.ст. 53, 60 Закону № 796-ХІІ у тій чи іншій редакції, а норми бюджетного законодавства, а саме Закону № 79-VIII (п. 63), який неконституційним не визнавався та містить бланкетну норми на постанову КМУ, що й була застосована відповідачем.

При цьому, колегія суддів відзначає, рішенням КСУ, на яке посилається апелянт, зокрема передбачено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, тобто визначена диспозитивна форма поведінки, а не імперативний обов`язок щодо призначення даній категорії громадян й інших пільг та компенсацій.

Посилання апелянта на те, що Закон № 796-ХІІ є спеціальним законодавчим актом і посилання апелянта на постанови КМУ є неправомірним, також є необґрунтованими, з огляду на вищезазначене, а саме норми пункту 63 Закону № 79-VIII, з урахуванням тлумачення, викладеного в рішенні КСУ від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012.

При цьому, надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 19 червня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: