Справа № 640/19679/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

11 червня 2019 року № 640/19679/18
Окружний адміністративний суд м.Києва в складі судді Смолія І.В., за участю секретаря судового засідання Острович Е.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи
за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

за участю представників сторін:
від позивача: Мотильов В.Г.;

від відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 /позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва (надалі також - суд) з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (надалі також МОУ/відповідач - 1), Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (надалі також Командир ВЧ НОМЕР_1 /відповідач - 2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, а саме:

визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розірвання (не припинення) з ОСОБА_1 відповідно б) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 29.03.2016;

зобов`язати Міністерство оборони України розірвати (припинити) з ОСОБА_1 відповідно до п.11 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», б) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 29.03.2016 між Міноборони в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 полковника ОСОБА_5 , в особі військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що видати наказ про звільнення з військової частини за станом здоров`я.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Міністерством оборони України протиправно вчиняються дії щодо не розірвання (не припинення) контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, укладеного 29.03.2016.

Відповідачем 1 надано суду письмовій відзив на адміністративний позов в якому зазначив, що Міністерство оборони України не порушувало прав позивача, оскільки не вчиняло протиправних дій відносно останнього. Крім того, зазначено, що між позивачем та Міноборони не укладався контракт про проходження служби.

Відповідачем 2 на адресу суду подано пояснення в яких зазначає, що позивач з 06.06.2016 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , однак починаючи з 26.05.2016 ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №133 від 13.06.2018, вважається таким, що самовільно залишив місце служби (не повернувся з лікувального закладу).

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач, 29.03.2016 між ОСОБА_1 та Міноборони в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 полковника ОСОБА_5 укладено контракт про проходження військової служби строком на 3 роки.

В подальшому, на підставі наказу першого заступника Генерального штабу Збройних Сил України від 01.06.2016 №158-РС, припису командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 04.06.2016 №4013 та рапорта ОСОБА_1 (№1333 від 06.06.2016) Командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №126 від 06.06.2016, яким солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом першого заступника Генерального штабу Збройних Сил України від 01.06.2016 №158-РС на посаду хіміка 1 відділення дегазації обмундирування 2 взводу дегазації обмундирування роти дегазації обмундирування 2 батальйону радіаційного, хімічного, біологічного захисту, який прибув із військової частини польова пошта НОМЕР_3 смт.Старичі Львівської області, з 06.06.2016 зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, вважати, що з 06.06.2016 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №96 від 26.04.2018 ОСОБА_1 госпіталізовано до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону м.Львів,.

09.05.2016 для подальшого стаціонарного лікування ОСОБА_1 переведено до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (м.Київ).

За порушення госпітального режиму ОСОБА_1 25.05.2018 виписано до військової частини НОМЕР_1 , про що складено відповідний акт про відмову від призначення лікування та відповідні повідомлення начальника Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (м.Київ) №2467 та лист №1/3685.

Також, начальником Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (м.Київ) складено рапорти до Центрального управління Військової служби правопорядку по м.Києва і Київській області.

Командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ від 13.06.2016 №206 про проведення службового розслідування щодо з`ясування причин та обставин нез`явлення на службу з медичного закладу Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (м.Київ) солдата 2 взводу аерозольного маскування 3 роти аерозольного маскування батальйону аерозольного маскування військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_1 .

За результатами проведеної перевірки встановлено факти порушень порядку підлеглості та військової ввічливості з боку ОСОБА_1 та рекомендовано провести службове розслідування відносно ОСОБА_1 та вирішити питання про направлення останнього на медичний огляд до клініки психіатрії ВМКЦЗР м.Львів.

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2018 №133 солдата ОСОБА_1 , старшого водія хіміка 2 взводу аерозольного маскування 3 роти аерозольного маскування батальйону аерозольного маскування, який 26.04.2018 вибув на лікування у військово-медичний клінічний центр Західного регіону м.Львова, та згідно з повідомленням начальника Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» м.Київ №2467 від 25.05.2018 та №4/3580 від 06.06.2018 перебував на лікуванні у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» м.Київ з 09.05.2018 по 25.05.2018, вважати таким, що з 26.05.2018 не з`явився з лікувального закладу. З 26.05.2018 вважати таким, що самовільно залишив частину та припинити йому належні виплати (грошове забезпечення та компенсацію за харчування).

Як зазначає позивач, ним 18.07.2018 на адресу Міністерства оборони України подано заяву про розірвання контракту та направлено на адресу ВЧ пп НОМЕР_2 заяву про розірвання контракту.

Однак, як зазначає позивач, Міністерство оборони України, листом від 15.08.2018 №510/2/391 відмовлено у розірванні контакту.

Також, листом ВЧ НОМЕР_4 (ВЧ пп НОМЕР_2 ) від 25.07.2018 №4064/1 повідомлено ОСОБА_1 , що останній являється військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , а отже останній не проходить військову службу в ВЧ НОМЕР_4 і підстави для розірвання контракту відсутні.

В подальшому, Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 12.09.2018 №209, солдата ОСОБА_1 , старшого водія хіміка 2 взводу аерозольного маскування 3 роти аерозольного маскування батальйону аерозольного маскування, який скоїв самовільне залишення військової частини (з 26.05.2018) та внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2018 за №000122 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, за фактом ухилення від військової служби, з 10.09.2018 виключено із списків особового складу частини та направлено для зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 згідно п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153.

ОСОБА_1 вважає дій Міністерства оборони України щодо не розірвання (не припинення) контракту, протиправними в зв`язку з чим звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Міністерство оборони України здійснює свою діяльність відповідно до Положення про Міністерство оборони України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671.

Відповідно до пункту 1 Положення, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

Основні завдання та повноваження Міноборони визначені у пунктах 3 і 4 Положення та не передбачають для Міністерства оборони України такого повноваження (завдання) як укладати та розривати (припиняти) акти про проходження військової служби з громадянами України.

Порядок звільнення військовослужбовців з лав Збройних Сил України передбачено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вичерпний перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) встановлений у пункті 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 5 статті 26 даного Закону під час дії особливого періоду, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Позивачем не надано суду доказів складання щодо нього висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час.

Права посадових осіб щодо звільнення з військової служби встановлені у п.225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України 10.12.2008 № 1153.

Згідно підпункту другого пункту 225 Положення №1153 про проходження військової служби, звільнення з військової служби під час дії особливого періоду (крім строку проведення мобілізації) до введення воєнного стану здійснюється на підставах, передбачених частинами другою, третьою, пунктом четвертої, пунктом 2 частин п`ятої і шостої статті 26 Закону України військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до старшого прапорщика (старшого мічмана) включно за всіма підставами - командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) та посадовими особами, які рівні з ними права та вищі.

Прядок направлення та проходження військовослужбовцями ЗС України військово-лікарської комісії регулюється Наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

Відповідно до п.6.1 Розділу 6 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України направлення на медичний огляд військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних BЛK, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Судом встановлено, що зазначеними вище посадовими особами ОСОБА_1 таке направлення не виписувалось.

Відповідно до статі 240 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я.

Рішення про дальше проходження військової служби військовослужбовцями, які визнані обмежено придатними до проходження військової служби в мирний час, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець на підставі відповідних клопотань.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

В зв`язку з відсутністю висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, у відповідача відсутні підстави для розірвання контракту з позивачем.

Суд також, звертає увагу, що контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, укладений між позивачем та Командиром ВС пп НОМЕР_2 укладений 29.03.2016 строком на три роки, який позивач просись розірвати, фактично припинив свою дію 29.03.2019.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено протиправності дій відповідачів та з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 72-77, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідачі: Міністерство оборони України (03168, м.Київ, Повітрофлотський проспект, 6); Командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення виготовлено 20.06.2019.

Суддя І.В. Смолій