Справа № 400/2828/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 р.

м. Одеса

Справа № 400/2828/18

Головуючий в І інстанції: Устинов І.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 15.02.2019 р.

м. Миколаїв

П’ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді – доповідача –

Шеметенко Л.П.

судді –

Стас Л.В.

судді –

Турецької І.О.

за участю секретаря - Колеснікова-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Миколаївської митниці ДФС на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Скін Маркет» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Скін Маркет» звернулось до суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення митного органу про відмову у прийнятті митних декларацій, викладених у Картках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та рішення про коригування митної вартості товарів, а саме:

картка відмови № UА504070/2018/00033 та рішення № UА504070/2018/000002/1 від 06.09.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00034 та рішення № UА504070/2018/000003/1 від 06.09.2018 року;

картку відмови № UА504070/2018/00037 та рішення № UА504070/2018/000005/2 від 06.09.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00038 та рішення № UА504070/2018/000006/1 від 06.09.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00039 та рішення № UА504070/2018/000007/2 від 11.09.2018року;

картку відмови № UА504070/2018/00040 та рішення № UА504070/2018/000008/2 від 11.09.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00041 та рішення № UА504070/2018/000009/2 від 12.09.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00042 та рішення № UА504070/2018/000010/1 від 14.09.2018 року;

картку відмови № UА504070/2018/00043 та рішення № UА504070/2018/000011/2 від 17.09.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00045 та рішення № UА504070/2018/000013/2 від 20.09.2018 року;

картка відмови №UА504070/2018/00046 та рішення № UА504070/2018/000014/2 від 20.09.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00047 та рішення № UА504070/2018/000015/2 від 25.09.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00048 та рішення № UА504070/2018/000016/2 від 25.09.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00050 та рішення № UА504070/2018/000017/2 від 25.09.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00051 та рішення № UА504070/2018/000018/2 від 27.09.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00053 та рішення № UА504070/2018/000020/2 від 27.09.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00057 та рішення № UА504070/2018/000023/2 від 04.10.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00058 та рішення № UА504070/2018/000024/1 від 05.10.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00059 та рішення № UА504070/2018/000025/2 від 08.10.2018 року;

картка відмови №UА504070/2018/00061 та рішення № UА504070/2018/000026/2 від 12.10.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00062 та рішення № UА504070/2018/000027/2 від 12.10.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00063 та рішення № UА504070/2018/000028/1 від 16.10.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00064 та рішення № UА504070/2018/000029/2 від 16.10.2018 року;

картка відмови № UА504070/2018/00065 та рішення № UА504070/2018/000030/2 від 17.10.2018 року;

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Скін Маркет» посилалось на те, що у вересні-жовтні 2018 року товариством було здійснено декларування товару поставлених фірмами Codyeco S.p.a Італія, GSC GROUP S.P.A. Італія, SMIT FINISHING S.p.a Італія, TFL S.p.a. Італія та Unitan S.A.I.C.A. Аргентина.

При декларуванні вказаного товару товариством самостійно визначено митну вартість товарів за основним методом, а саме, за ціною контракту. У підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем було надано пакет документів, передбачений ст. 53 МК України. Однак, відповідачем були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Товариство вважає, що ним було подано всі необхідні документи, які підтверджують заявлену ним митну вартість товарів. Позивач посилається на те, що відповідачем не наведено наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. При цьому, позивач зазначає, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

З огляду на зазначене, позивач вважає вказані рішення відповідача про коригування митної вартості товару та картки відмови протиправними, у зв’язку з чим оскаржив їх до суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Миколаївська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, неправильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи, просила скасувати оскаржене рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Скін Мастер».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що митним органом було здійснено перевірку поданих позивачем декларацій та за результатами перевірки правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України, було визнано, що надані позивачем документи містили розбіжності, не містили всіх даних числових значень складових митної вартості товарів, які є обов'язковими при її обчисленні. З огляду на зазначене у декларанта було витребувано додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів, однак такі документи позивачем надані не були. У зв’язку із зазначеним митним органом було прийнято рішення про коригування заявленої позивачем митної вартості товарів та визначено таку митну вартість з урахуванням наявної в Митниці інформації щодо аналогічного (подібного) товару, митне оформлення яких вже здійснено.

Зважаючи на зазначене апелянт вважає, що оскаржувані рішення прийнято обґрунтовано та правомірно, а тому скасуванню не підлягають.

Відповідно до ст.229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Скін Мастер» у період з 06.09.2018 року по 30.10.2018 року пред'явив до митного оформлення хімічні матеріали (далі - Товар), придбані у фірм виробників, за контрактом №380/SM-40 від 21.12.2016 року з Фірмою Codyeco S.p.a Італія, за контрактом №380/SM-47 від 27.12.2016 року з Фірмою GSC GROUP S.P.A. Італія, за контрактом №380/SM-46 від 27.12.2016 року з Фірмою SMIT FINISHING S.p.a Італія, контрактом №380/SM-37 від 30.11.2016 року з Фірмою TFL S.p.a. Італія та контракт №54/SM-54 від 15.08.2017року з Фірмою Unitan S.A.I.C.A. Аргентина.

З метою здійснення митного оформлення вказаного товару, позивачем було подано до Миколаївської митниці ДФС електронні вантажні митні декларації.

Для підтвердження митної вартості позивачем у відповідності до ч.2 ст.58 МК України разом із вантажними митними деклараціями було надано пакет документів: відповідні контракти з контрагентами, комерційні інвойси та міжнародні товарно-транспорті накладні.

Митна вартість товару у МД обрахована та вказана у графі 12 декларації за методом визначення митної вартості за ціною договорів (контрактів) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, у відповідності до вимог ст.ст. 51, 53, 57, 58 МК України.

Однак, в оформленні поданих вантажно-митних декларацій позивачу було відмовлено.

Відповідачем були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів № UА504070/2018/000002/1 від 06.09.2018 року; № UА504070/2018/000003/1 від 06.09.2018 року; № UА504070/2018/000005/2 від 06.09.2018 року; № UА504070/2018/000006/1 від 06.09.2018 року; № UА504070/2018/000007/2 від 11.09.2018року; № UА504070/2018/000008/2 від 11.09.2018 року; № UА504070/2018/000009/2 від 12.09.2018 року; № UА504070/2018/000010/1 від 14.09.2018 року; № UА504070/2018/000011/2 від 17.09.2018 року; № UА504070/2018/000013/2 від 20.09.2018 року; № UА504070/2018/000014/2 від 20.09.2018 року; № UА504070/2018/000015/2 від 25.09.2018 року; № UА504070/2018/000016/2 від 25.09.2018 року; № UА504070/2018/000017/2 від 25.09.2018 року; № UА504070/2018/000018/2 від 27.09.2018 року; № UА504070/2018/000020/2 від 27.09.2018 року; № UА504070/2018/000023/2 від 04.10.2018 року; № UА504070/2018/000024/1 від 05.10.2018 року; № UА504070/2018/000025/2 від 08.10.2018 року; № UА504070/2018/000026/2 від 12.10.2018 року; № UА504070/2018/000027/2 від 12.10.2018 року; № UА504070/2018/000028/1 від 16.10.2018 року; № UА504070/2018/000029/2 від 16.10.2018 року; № UА504070/2018/000030/2 від 17.10.2018 року, а також та картки відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: картка відмови № UА504070/2018/00033; картка відмови № UА504070/2018/00034; №А504070/2018/00037; №UА504070/2018/00038; №UА504070/2018/00039; №А504070/2018/00040; №UА504070/2018/00041; №UА504070/2018/00042; №UА504070/2018/00043; №UА504070/2018/00045; №UА504070/2018/00046; №UА504070/2018/00047; №UА504070/2018/00048; №UА504070/2018/00050; №UА504070/2018/00051; №UА504070/2018/00053; №UА504070/2018/00057; №UА504070/2018/00058; №UА504070/2018/00059; №UА504070/2018/00061; №UА504070/2018/00062; №UА504070/2018/00063; №UА504070/2018/00064; №UА504070/2018/00065.

Підставою для прийняття зазначених рішень та карток відмови стало виявлення митним органом наступних розбіжностей та неточностей:

подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, декларантом не надані документи, передбачені ч. 4, п. 4.1 та п. 5.2 контракту №380/SM-40 від 21.12.2016 року та доповнення № 1 від 01.02.2018 року до контракту 80/SM-40 від 21.12.2016 року,

комерційна пропозиція б/н від 01.02.2018 року не містить терміну дії;

рахунок-фактура на виконання транспортно-експедиційних послуг № 26988 від 23.07.2018 року, № 105 від 03.09.2018 року, № 115 від 17.09.2018 року, № 120 від 01.10.2018 року, № 125 від 08.10.2018 року, № 129 від 16.10.2018 року не містить підписів директора та головного бухгалтера;

у зовнішньоекономічному контракті №380/SM-40 від 21.12.2016 року підпис директора суттєво відрізняється від підпису невстановленої особи у рахунку-фактурі від 30.08.2018 року № 317/2Е, від 11.09.2018 оку № 337/2Е, від 24.09.2018 року № 360/2Е, від 05.09.2018 року № 325/2Е, від 01.10.2018 року № 376/2Е, від 09.10.2018 року № 384/2Е;

відсутні складові митної вартості, вказані у п. 3.1 контракту №380/SM-40 від 21.12.2016 року;

не надано документ, передбачений п. 4.1 зовнішньоекономічного контракту №380/SM-46 від 18.07.2016 року;

не надано документ, передбачений п.п. 4.1, 5.1 зовнішньоекономічного контракту №54/SM-54 від 15.08.2016 року;

відсутні складові митної вартості, вказані у п. 3.1 контракту №380/SM-46 від 18.07.2016 року;

у зовнішньоекономічному контракті №380/SM-47 від 27.12.2016 року підпис директора суттєво відрізняється від підпису невстановленої особи у рахунку-фактурі від 02.08.2018 року № 100809 та у доповненні №1 від 15.01.2018 року до вказаного зовнішньоекономічного контракту, рахунку-фактурі від 09.07.2018 року №100692, від 12.09.2018 року № 100900, від 07.09.2018 року № 100885, від 04.10.2018 року № 100984;

у зовнішньоекономічному контракті №380/SM-37 від 30.11.2016 року підпис директора суттєво відрізняється від підпису невстановленої особи у рахунку-фактурі від 04.10.2018 року № 952634337;

у зовнішньоекономічному контракті №380/SM-46 від 27.12.2016 року підпис директора суттєво відрізняється від підпису невстановленої особи у рахунку-фактурі № СІ182155.

Зважаючи на зазначене, митний орган дійшов висновку, що документи, надані ТОВ "Скін Мастер" для здійснення митного оформлення та для підтвердження заявленої митної вартості, містять розбіжності, у зв’язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 53 МК України, було запропоновано товариству надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме, виписку з бухгалтерської документації щодо складових митної вартості, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Позивачем на виконання запиту митного органу було повідомлено про неможливість на даний час надати витребувані документи.

У зв’язку з ненаданням витребуваних документів митний орган дійшов висновку, що декларантом заявлено не повні відомості про митну вартість та складові митної вартості, митна вартість товарів документально не підтверджена; документи, надані для підтвердження митної вартості, містять розбіжності.

При прийнятті оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів відповідачем було застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів на підставі інформації, наявної у митного органу.

Не погоджуючись з прийнятими митним органом рішеннями про коригування митної вартості товарів та картками відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленню чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, ТОВ «Скін Мастер» оскаржило їх до суду першої інстанції, посилаючись на їх протиправність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Скін Мастер», з огляду на наступне.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною другою статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані, зокрема: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п'ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин четвертої п'ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Таким чином, з аналізу положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган здійснює контроль заявленої декларантом митної вартості шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості та має повноваження на витребування додаткових документів у разі, якщо документи, надані для декларування товарів, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Однак, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з зазначених вище підстав.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В рішеннях про коригування митної вартості товару відповідачем, в якості підстави для їх прийняття зазначено, про надання позивачем не всіх документів, передбачених зовнішньоекономічними контрактами, а надані документи не містять всіх даних, що підтверджують складові митної вартості. Відповідач посилався на наявність в поданих декларантом документах розбіжностей, а саме: на відмінність підписів директора у контрактах та невстановленої особи у рахунках-фактурах, на не надання документів, передбачених ч. 4, п. 4.1 та п. 5.2 контракту №380/SM-40 від 21.12.2016 року та доповнення № 1 від 01.02.2018 року до контракту 80/SM-40 від 21.12.2016 року; п.п. 3.1, 4.1 контракту №380/SM-47 від 21.12.2016 року, п. 4.1 зовнішньоекономічного контракту №380/SM-46 від 18.07.2016 року; п.п. 4.1, 5.1 зовнішньоекономічного контракту №54/SM-54 від 15.08.2016 року; п. 3.1 контракту №380/SM-46 від 18.07.2016 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно умов укладених контрактів №380/SM-40 від 21.12.2016 року з Фірмою Codyeco S.p.a Італія, № 380/SM-46 від 27.12.2016 року з Фірмою SMIT FINISHING S.p.a Італія, №380/SM-47 від 27.12.2016 року з Фірмою GSC GROUP S.P.A. Італія, № 54/SM-54 від 15.08.2017року з Фірмою Unitan S.A.I.C.A. Аргентина, ціна на продукцію встановлюється в інвойсах, у ціну входить вартість упаковки, тари, маркування (п. 3.1).

Пунктами 4.1 вказаних контрактів передбачено, що строки поставки вказуються в заявці покупця, яка направляється Постачальнику по факсу або електронною поштою. Постачальник протягом двох днів підтверджує дату та комплектність поставки (п. 4.1). Датою поставки вважається дата оформлення коносамента (п. 4.2).

Пунктом 5.2 контракту №380/SM-40 від 21.12.2016 року з Фірмою Codyeco S.p.a Італія, передбачено, що оплата за поставлену продукцію здійснюється шляхом повної передоплати.

В свою чергу, пунктом 5.2 контракту №380/SM-46 від 27.12.2016 року з Фірмою SMIT FINISHING S.p.a Італія, оплата товарів за поставлену продукцію здійснюється у вигляді 100% передоплати на підставі інвойсу.

Згідно п. 5.1 контракту №54/SM-54 від 15.08.2017року з Фірмою Unitan S.A.I.C.A. Аргентина умови оплати – 30% передоплата до відвантаження продукції, 70 % на умовах Teles Release під час прибуття продукції в порт кінцевого призначення.

На вимогу суду апеляційної інстанції позивачем надано письмові пояснення щодо оплати ціни товарів, що постачались та надання документів, які підтверджують таку оплату.

Згідно наданих позивачем пояснень, оплата товарів здійснювалась і шляхом передплати і шляхом після сплати, залежно від умов контрактів з контрагентами.

Позивач зазначив, що при оплаті товарів, відповідні підтверджуючі документи надавались підприємством митному органу, однак останній не здійснював аналіз наданих документів.

У підтвердження наявності документів про оплату товарів за укладеними договорами позивачем були надані копії платіжних документів, а саме платіжних доручень в іноземній валюті.

В свою чергу, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача, як на підставу для коригування митної вартості товарів, на невідповідність підписів директора у договорах та рахунках-фактурах, відсутність у вказаних документах підпису головного бухгалтеру.

Підписання вказаних документів може здійснюватись іншими особами.

Жодним нормативно-правовим актом не визначений обов'язок підписання розрахункового документа виключно директором підприємства або головним бухгалтером. Відповідно не є таким, що суперечить вимогам законодавства, оформлення інвойсу особою, відповідальною за здійснення розрахунку, або особою, уповноваженою таким правом.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано, яким чином ненадання позивачем заявок, передбачених пунктами 4.1 зазначених вище контрактів, в яких вказувались строки поставки товарів, впливає на визначення митної вартості товарів, за наявності інвойсів та інших документів, наданих до митного оформлення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини десятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додається вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням, якщо такі витрати (складові митної вартості) не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Звідси випливає, що у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, згідно з пунктом 3.1 зовнішньоекономічних контрактів, укладених позивачем, до ціни товару входить вартість упаковки, тари, маркування, а це, в свою чергу, спростовує твердження відповідача про відсутність будь-якої інформації щодо даної складової митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що при розрахунку митної вартості не повинна враховуватися така окрема її складова, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням, з огляду на включення цих витрат до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (фактурної вартості товару).

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, здійснюється органом доходів і зборів, в тому числі, шляхом витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, однак таке витребування може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015 у справі №21-127а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах.

Разом з тим судом першої інстанції встановлено, що посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, як на підставу для коригування митної вартості товарів, є безпідставним, з огляду на те, що в даному випадку відповідачем жодним чином не обґрунтовано, яким чином їх відсутність впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, яка підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Також, відповідачем не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого до декларування товару, зокрема, не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а з оскаржуваних рішень про коригування заявленої митної вартості товару не вбачається, в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості за першим методом, на підставі поданих позивачем документів.

Частиною другою статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість, а тому виявлення розбіжностей в інших документах не надає митному органу права направляти декларанту вимоги про надання додаткових документів.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження митної вартості ввезеного на митну територію товару, декларантом до митного оформлення було надано вичерпний перелік належних документів передбачених статтею 53 Митного кодексу України, що дає можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту).

В свою чергу, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна неможливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, а тому висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.

За наслідками розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку, що подані до митного оформлення документи у сукупності дають змогу ідентифікувати спірні товарні партії та містять достатні відомості про складові їх митної вартості. Зазначені митним органом підстави для сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості є необґрунтованими.

При цьому, факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленню чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України є неправомірними та підлягають скасуванню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 24.06.2019 р.

Суддя – доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька