Справа № 260/539/19
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2019 рокум. Ужгород№ 260/539/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання Кустрьо В.М.

за участю:

представника позивача Сідун О.С.

представника відповідача Гілецький С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно), -

ВСТАНОВИВ:
У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 червня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 24 червня 2019 року.
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника ОСОБА_2 , звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі відповідач, Кінологічний навчальний центр), якою просить: 1) Визнати протиправними дії Західного регіонального управління кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 в день виключення із списків частини (31.08.2018 року) компенсації за не отримане речове майно; 2) Стягнути із Західного регіонального управління кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) в користь ОСОБА_1 за період з 31.08.2018 року по день фактичного розрахунку (01.02.2019 року) (155 днів), виходячи із розрахунку 273,06 грн. в день у розмірі 42325,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника Кінологічного навчального центру від 22 серпня 2018 року позивача звільнено з військової служби в запас за п. "ж" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Наказом від 31 серпня 2018 року позивача виключено зі списків особового складу, усіх видів забезпечення. Після звільнення позивач звернувся до Кінологічного навчального центру щодо не виплаченої та не зарахованої на рахунок позивача грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби. Листом від 20 січня 2019 року відповідач повідомив позивача про затримку виплати компенсації за не отримане речове майно. 04 лютого 2019 року позивач звернувся із заявою про виплату середнього заробітку за весь час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно), однак відповідач відмовив у виплаті середнього заробітку за весь час затримки при звільненні. Таку відмову позивач вважає протиправною, що стало підставою звернення до суду з даною позовною заявою.

В судовому засіданні 18 червня 2019 року представник позивача надав суду заяву про зміну позовних вимог, в якій зменшив розмір позовної вимоги № 2 та просить стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) з 31 серпня 2018 року по день фактичного розрахунку (28.01.2019 року) (151 дні) ,виходячи із розрахунку 273,06 грн. в день в розмірі 41232,06 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що позивач з рапортом (заявою) про виплату йому грошової компенсації за неотримане належне йому речове майно не звертався, не заперечував щодо виключення його зі списків особового складу частини без повного розрахунку, що дає підстави вважати, що він фактично погодився на проведення неповного розрахунку (в частині виплати компенсації за неотримане речове майно) при виключенні зі списків особового складу військової частини. В той же час, Кінологічним навчальним центром позивачу було нараховано 11032,45 грн. належної компенсації за не отримане речове майно та 28 січня 2019 року виплачено її на особовий рахунок позивача. Відтак, відповідач вважає, що вжив всіх невідкладних заходів для проведення необхідних розрахунків із позивачем. Однак, відповідач зазначає, що грошова компенсації вартості за не отримане речове майно не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а її виплата здійснюється особі, звільненій з військової служби. Несвоєчасно виплачена грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а відтак не підпадає під ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що наказом начальника Кінологічного навчального центру від 22 серпня 2018 року № 166-ОС позивача звільнено з військової служби в запас за підпунктом "ж" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом начальника Кінологічного навчального центру від 31 серпня 2018 року № 173-ОС "По особовому складу" виключено зі списків складу та всіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1

22 січня 2019 року начальником Кінологічного навчального центру видано наказ № 10 кп "Про виплату грошової компенсації за речове майно", яким головному бухгалтеру начальнику фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) доручено провести нарахування та виплату грошової компенсації військовослужбовцям, звільненим у запас (відставку) за не отримане під час проходження служби речове майно.

На підставі вказаного наказу Кінологічним навчальним центром позивачу нараховано 11032,45 грн. належної компенсації за не отримане речове майно. Вказані кошти перераховані та зараховані на картковий рахунок позивача 28 січня 2019 року, що підтверджується випискою по банківському рахунку.

Позивач звернувся до Кінологічного навчального центру із вимогою від 04 лютого 2019 року про виплату середнього заробітку за весь час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку. Вказана вимога обґрунтована тим, що позивач був звільнений з Кінологічного навчального центру 31 серпня 2018 року, однак грошова компенсація замість належного до видачі речового майна виплачена йому тільки 01 лютого 2019 року.

Листом від 11 лютого 2019 року № 14/П-8 Кінологічний навчальний центр повідомив позивача про те, що несвоєчасно виплачена грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а відтак не підпадає під ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та статей 116, 117 Кодексу законів про працю України. Відтак, вимога в частині виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 серпня 2018 року по 28 січня 2019 року в розмірі 42325,00 грн. є протиправною та задоволенню не підлягає.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначаються Законом України № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 (далі Закон № 2011).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 9-1 Закону України №2011-ХІІ продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178), який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 3-5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 р. № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Наведеними вище нормами спеціального законодавства передбачено отримання військовослужбовцями компенсації вартості за неотримане речове майно та обов`язок відповідача здійснити повний розрахунок за всіма видами грошового забезпечення (в тому числі і матеріального) в день звільнення. Всупереч вимог зазначених норм відповідач такої виплати в день звільнення не здійснив.

Суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на те, Кінологічний навчальний центр не є головним розпорядником коштів фінансується з державного бюджету України, а відтак не може передбачати наперед компенсаційні витрати та для їх виплати необхідно оформляти заяви до відповідного органу.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3744-ІV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 10.03.2011 (остаточне 10.06.2011) у справі Сук проти України (Заява № 10972/05) сформовано позицію, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі Кечко проти України (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).

Згідно з позицією Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що не виплата грошової компенсації за не отримане речове право при звільненні позивача з військової служби є протиправною, а відтак позовні вимоги в частині визнання дій відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні (не виплати в день виключення зі списків частини грошової компенсації за не отримане речове майно) необхідно задовольнити.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач із рапортом про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно не звертався, не заперечував щодо виключення його зі списків особового складу частини без повного розрахунку, що дає підстави вважати, що він фактично погодився на проведення неповного розрахунку (в частині виплати компенсації за неотримане речове майно) при виключенні зі списків особового складу військової частини, оскільки згідно довідки розрахунку від 30 серпня 2018 року на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна позивачу при звільненні підлягало до видачі заборгованість у розмірі 11032,45 грн. (з урахуванням податків).

Відповідно до наказу начальника Кінологічного навчального центру від 22 січня 2019 року № 10 кп "Про виплату грошової компенсації за речове майно" доручено провести нарахування та виплату грошової компенсації військовослужбовцям, звільненим у запас (відставку) за не отримане під час проходження служби речове майно.

На підставі вказаного наказу Кінологічним навчальним центром позивачу нараховано 11032,45 грн. належної компенсації за не отримане речове майно. Вказані кошти перераховані та зараховані на картковий рахунок позивача 28 січня 2019 року, що підтверджується випискою по банківському рахунку та не заперечується представником відповідача.

Стосовно посилань позивача на постанову Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №808/2442/16, то суд зазначає, що фактичні обставини справи №808/2442/16 не є аналогічними фактичним обставинам даної справи № 260/539/19, а тому вказану у справі №808/2442/16 правову позицію суд до уваги не бере.

Щодо позовної заяви про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (в частині не виплати компенсації за речове майно) на користь ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.

Суд відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Системний аналіз спеціального законодавства та положень КЗпП України з урахуванням правової позиції Верховного Суду свідчить про помилковість доводів відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України, тому суд такі відхиляє.

Оскільки, грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу не виплачено в день його виключення із списків частини 31 серпня 2018 року, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку. Відтак, наявні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація вартості за не отримане речове майно не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а тому не підлягає виплаті згідно вказаного Закону та ст. 116, 117 КЗпП України, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Як уже було встановлено судом, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Враховуючи те, що на день виключення зі списків особового складу військової частини позивач не був забезпечений повністю грошовим забезпеченням за неотримане речове майно, він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до довідки відповідача про заробітну плату (грошового забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від 07 вересня 2018 року № 1318 розмір грошового забезпечення позивача за два останні місяці, що передували звільненню становить 16930,10 грн. (за серпень 7761,86 грн. та за липень - 9168,24 грн.).

Таким чином, стягненню з Кінологічного навчального центру на користь позивача підлягає середній заробіток за не своєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) за період з 31 серпня 2018 року по день фактичного розрахунку 28 січня 2019 року (151 день), виходячи із розрахунку 273,06 грн. в день, у розмірі 41232,06 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В той же час, відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо не проведення повного розрахунку при звільненні (не виплати компенсації за не отримане речове майно), а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню та необхідно визнати протиправними дії Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме: невиплати ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини грошової компенсації за не отримане речове майно та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) за період з 31 серпня 2018 року по день фактичного розрахунку - 28 січня 2019 року у розмірі 41232,06 грн.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати під час звернення до суду із даним позовом.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Львівська область, Сокальський район, місто Великі Мости, вул. Львівська, буд. 166, ) про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме: невиплати ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини грошової компенсації за не отримане речове майно.

3. Стягнути з Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) за період з 31 серпня 2018 року по день фактичного розрахунку - 28 січня 2019 року у розмірі 41232,06 грн. (сорок одна тисяча двісті тридцять дві гривні шість копійок).

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяН.Д. Маєцька