Справа № 824/990/18-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/990/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш В.О.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

20 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року (час ухвалення рішення та дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - не зазначено, місце ухвалення рішення - м.Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 02.08.2018 року № 0-2411.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач протиправно визначив йому податкове зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» в розмірі 12500 грн. за 2018 рік на об`єкт оподаткування «транспортний засіб автомобіль марки AUDI Q7, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2995 куб.см., дата реєстрації - 13.07.2018 року, посилаючись на те, що не може являтись платником транспортного податку згідно з п. 267.1.1 ст. 267 ПК України, оскільки відсутній об`єкт оподаткування відповідно до п. 267.2 ст. 267 ПК України.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено. Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецький області від 02.08.2018 р. № 0-2411 форми "Ф", яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 12500 грн., визнано протиправним та скасовано.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) і середньо ринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Вартість визначається центральним органом виконавчої влади, виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального. Згідно інформації Мінекономрозвитку середньо-ринкова вартість транспортного засобу марки AUDI Q7, 2017 року випуску, об`єм двигуна 3.0 ,бензин - становить 2434970,64 грн., що є вищою ніж 375 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, зазначений автомобіль є об`єктом оподаткування транспортним податком.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними, оскільки приймаюче оскаржуване рішення відповідач неправомірно зарахував транспортний засіб з меншим об`ємом двигуна до транспортних засобів, які визнаються об`єктом оподаткування згідно ПК України. Крім того, відповідач не довів, що належний йому автомобіль марка/модель Audi Q7 є об`єктом оподаткування відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 та частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки AUDI Q7, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2995 куб.см., тип пального-бензин, дата реєстрації - 2017 року випуску, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 (а.с.11).

02.08.2018 року відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення №0-2411 форми "Ф", яким згідно з пп. 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 267.6.1. п. 267.6. ст. 267 Податкового кодексу України, визначено позивачу визначено суму податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 12500,00 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням -рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належний позивачу транспортний засіб не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році, а відтак у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування (підпункт 267.1.1 пункту 267.1).

Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального. Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального (підпункт 267.2.1 пункту 267.2).

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня складала 3 723 гривні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що власники транспортних засобів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 396125 грн., є платниками транспортного податку у 2018 році.

Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком встановлюється Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 (далі -Методика № 66).

Відповідно до п. 14 Методики № 66 Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна та тип пального.

Аналіз наведених положень Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

При цьому, зі змісту п.п.267.2.1 ч.267.2 ст.267 Податкового кодексу України та Методики вбачається, що повноваження та обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про автомобіль.

Судом встановлено, що у Переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня 2018 (звітного) року, який розміщений на офіційному сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - зазначено транспортний засіб марки AUDI Q 7, 2017 року випуску, з об`ємом циліндрів двигуна 3,0, тип пального бензин.

При цьому, технічні характеристики автомобіля, зазначеного у вказаному переліку, не співпадають з технічними характеристиками автомобіля позивача, позаяк судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи, позивач є власником автомобіля марки AUDI Q 7, 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 2995 куб.см. (а.с.11).

Отже, вказаний автомобіль не може бути віднесений до Переліку автомобілів з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня 2018 (звітного) року.

Положення статті 4 Податкового кодексу України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не наведено норму закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, з якого б вбачалася право на застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів, які визначені в переліку, затвердженому Мінекономрозвитку (округлення об`єму циліндрів двигуна з 2995 куб.см. на 3000 куб. см., тип пального бензин).

Отже, на підставі наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що приймаючи оскаржуване повідомлення-рішення відповідач неправомірно зарахував транспортний засіб з меншим об`ємом двигуна до транспортних засобів, які визнаються об`єктом оподаткування згідно ПК України.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV рішення ЄСПЛ підлягають застосуванню судами як джерело права.

Зокрема, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Серков проти України (заява №39766/05, п.43), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06 п.57, від 14 жовтня 2010 року) було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Відтак, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, слідує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, протиправно обрав тлумачення національного законодавства, менш сприятливе для платника податків та неправомірно визначив позивачу податкове зобов`язання зі сплати транспортного податку за 2018 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи скаржника на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 червня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.