Справа № 2а-9551/11/1470
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2019 року

Київ

справа №2а-9551/11/1470

касаційне провадження №К/9901/24838/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.03.2015 (суддя Лісовська Н.В.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 (головуючий суддя - Турецька І.О., судді: Стас Л.В., Косцова І.П.) у справі №2а-9551/11/1470 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-Буд» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Антарес-Буд» у грудні 2011 року звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень від 04.10.2011 № та № .

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 24.03.2015 позов задовольнив.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 24.03.2016 скасував постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.03.2015 та прийняв нове судове рішення про часткове задоволення позову. Скасував податкові повідомлення-рішення від 04.10.2011 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 302178 грн. за основним платежем та в сумі 74868,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 380238 грн. за основним платежем та в сумі 93115,5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. У задоволенні іншої частини позову відмовив.

Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.03.2015 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України, статтей 9, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-Буд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 по 30.06.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 30.06.2011, результати якої оформлено актом від 16.09.2011 №3320/23-200/31159868.

На підставі висновків податкового органу про вчинення позивачем порушень пункту 3.1 статті 3, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 №334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 7.4.1 пункту 7.4, абзацу 2 підпункту 7.5.1 пункту 7.5, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.10.2011:

№ про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 302178 грн. за основним платежем та в сумі 74868,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 382117 грн. за основним платежем та в сумі 93585,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вчинення позивачем вищезазначених порушень вимог податкового законодавства, на думку податкового органу, полягає у неправомірному включенні до складу податкового кредиту та валових витрат відповідно податку на додану вартість та витрат за нереальними операціями з придбання у:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівництво УКР-М» послуг з капітального та поточного ремонтів житлових і нежитлових приміщень на підставі договору підряду від 01.12.2010 №115;

Товариства з обмеженою відповідальністю «Промторг-Юг» послуг з передачі будматеріалів на підставі договору від 01.10.2010 №99;

Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-К» будматеріалів на підставі усного договору.

Відсутність права у позивача на формування показників податкового обліку за вказаними операціями відповідач пов`язує з тим, що за результатами проведених контрольних заходів контрагентів встановлено формування схемного кредиту. Крім того, податковий орган вказував на відсутність у задекларованих постачальників позивача необхідних умов для здійснення господарської діяльності, зокрема основних фондів, трудових ресурсів, виробничих активів, складських приміщень тощо.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції, керувався тим, що пред`явлені суду позивачем первинні документи за наслідками спірних господарських операцій підтверджують їх реальний характер та зв`язок з господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-Буд».

Скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення:

про задоволення позовних вимог в частині скасування податкових повідомлень-рішень від 04.10.2011 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 302178 грн. за основним платежем та в сумі 74868,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 380238 грн. за основним платежем та в сумі 93115,5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується товарність здійснення господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівництво УКР-М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промторг-Юг»;

про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 04.10.2011 №№ в частині визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1879 грн. за основним платежем та в сумі 469,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, суд апеляційної інстанції виходив з того, що укладені позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-К» господарські операції не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, з огляду на наявність вироку Центрального районного суду м. Києва від 17.03.2014 у кримінальній справі №1423/18929/20122 стосовно посадової особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-К» ( ОСОБА_1 ) за фактом вчинення злочинів, зокрема передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).

У ситуації, що розглядається, відповідачем фактично оскаржується судове рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 04.10.2011 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 302178 грн. за основним платежем та в сумі 74868,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 380238 грн. за основним платежем та в сумі 93115,5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Як зазначено вище, підставою для прийняття податковим органом вказаного акту індивідуальної дії в цій частині нарахувань слугували висновки акту перевірки за епізодом щодо господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівництво УКР-М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промторг-Юг».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За правилами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Подібні за правовим регулюванням норми закріплено і в пункті 138.2 статті 138, підпункті 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктах 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, валові витрати (витрати) для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

При цьому потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового (грошового) зобов`язання на підставі таких операцій.

Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.

З метою дослідження фактичного придбання активів у межах господарської діяльності необхідно встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок поставки, обсяги і зміст поставки, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій з придбання активів, та оцінювати такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем укладено:

з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівництво УКР-М» договір підряду від 01.12.2010 №115 щодо виконання капітального та поточного ремонтів житлових і нежитлових приміщень;

з Товариством з обмеженою відповідальністю «Промторг-Юг» договір від 01.10.2010 №99 про передачу у власність будматеріалів.

За результатами дослідження питання товарності вказаних господарських операцій суд першої інстанції посилався на пред`явлені позивачем первинні документи (письмові договори, податкові та видаткові накладні, рахунки на оплату, акти прийому виконаних робіт), при цьому, не вказуючи реквізитів таких первинних документів, не конкретизуючи їх суті та змісту операцій, яких вони стосуються, обмежившись загальним висновком про те, що надана документація у повній мірі відображає реальні наслідки господарських відносин, а недоліків у оформленні первинних документів податковим органом не встановлено.

Своєю чергою, суд апеляційної інстанції погодився з позицією суду першої інстанції про документальне підтвердження товарного характеру господарських відносин позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівництво УКР-М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промторг-Юг». При цьому виходив також з таких мотивів:

щодо операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівництво УКР-М»: предмет спірних зобов`язань відповідає статутній діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-Буд»; Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівництво УКР-М» за результатами загальнодержавної рейтингової програми згідно з офіційними даними статистики за 2011-2012 роки посідає 1 місце серед лідерів реального сектору економіки у Миколаївській області як установа, що займається будівництвом будівель; у період виконання спірних зобов`язань у штаті Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівництво УКР-М» працювало 5 осіб; у позивача не обліковується станом на 17.02.2016 кредиторська заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівництво УКР-М»;

щодо операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Промторг-Юг»: спірні зобов`язання були відображені в бухгалтерському обліку («Сировина і матеріали», «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»); здійснення перевезення товарів власним автотранспортом директора позивача зумовлене незначними розмірами та кількістю матеріалів; поставлені товари використані позивачем у виробництві, що підтверджується накладними-вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення); постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.06.2011 у справі №2а-2933/11/1470 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промторг-Юг» в частині вимог про визнання неправомірними дій Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва щодо визнання нікчемними правочинів, укладених у вересні-грудні 2010 року, та такими, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Суд касаційної інстанції звертає увагу, що реальність, зокрема, потребує з`ясування того факту, чи дійсно відповідні активи отримано від указаного у первинних документах контрагента. Для цього варто встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, обговорити питання щодо допиту відповідних осіб (у тому числі посадових осіб контрагентів, задіяних у такому процесі) як свідків.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій, судами не досліджувалось таких обставин.

Крім того, керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 № 3262 IV, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, судом касаційної інстанції встановлено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 скасовано постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.06.2011 у справі №2а-2933/11/1470. При цьому, такі обставини існували на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій, а копія постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 у справі №2а-2933/11/1470 наявна в матеріалах справи (т. 3, а.с. 3).

Вимоги частин четвертої та п`ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017), зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Судами попередніх інстанцій зазначених вимог не виконано, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції вважає, що у даній справі висновки судів попередніх інстанцій про помилковість доводів відповідача щодо штучного формування податкового кредиту та валових витрат (витрат) за операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівництво УКР-М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промторг-Юг» є передчасними та зроблені без належного з`ясування фактичних обставин справи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суди на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинні дійти висновку про обґрунтованість/безпідставність заявлених позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.03.2015 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 у справі №2а-9551/11/1470 в частині задоволення позову про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області від 04.10.2011 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 302178 грн. за основним платежем та в сумі 74868,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 380238 грн. за основним платежем та в сумі 93115,5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями - скасувати.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 у справі №2а-9551/11/1470 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М. Шипуліна Л.І. Бившева В.В. Хохуляк