Справа № 300/635/19
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. справа № 300/635/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Тимощука О.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Ткачук О.П.,

представника позивача - ОСОБА_8

представника відповідача - Кононової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_2

до Івано-Франківської митниці ДФС

про визнання протиправними і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206000/2018/01016 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2018/000998/2 від 06.12.2018, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі, також - позивач, ОСОБА_2 ) 22.03.2019, звернувся в суд з позовною заявою до Івано-Франківської митниці ДФС (надалі, також - відповідач, митниця, митний орган) про визнання протиправними й скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206000/2018/01016 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2018/000998/2 від 06.12.2018.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України, за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару - транспортного засобу (марка - Mazda, модель - 3, який був у експлуатації, номер кузова - НОМЕР_1 , тип двигуна - бензин, об`єм двигуна - 1998 см. куб., потужність двигуна - 155 к.с., тип кузова - хетчбек, рік виготовлення - 2018), та обраного методу його визначення - основного (за ціною договору (контракту)) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), здійснено визначення митної вартості товару, який ввозився позивачем на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Внаслідок вказаного, відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206000/2018/01016 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2018/000998/2 від 06.12.2018.

Відповідно до тверджень позивача, на підставі рахунку-фактури від 27.09.2018 останній придбав за ціною 3748 доларів США вищевказаний автомобіль, шляхом грошового переводу, що підтвердив дублікатом квитанції SW241927O77797 від 06.12.2018. Також позивачем документально підтверджено ціну фрахтування автомобіля в розмірі 400 доларів США. При перетині кордону України і декларуванні, позивач визначив митну вартість транспортного засобу за ціною договору (контракту). На переконання ОСОБА_2 , відповідач безпідставно поставив під сумнів подані документи, без належного на те обґрунтування, відтак, застосування резервного методу для визначення митної вартості товару є протиправним, а збільшення такої вартості з 4 148 доларів США до 10 496 доларів США суттєво порушує права позивача. На підставі вказаного позивач просить суд визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 7 травня 2019 року о 10 год 00 хв (а.с.1-2). Пунктом 4 резолютивної частини даної ухвали викликано в судове засідання в якості свідка фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (декларант позивача). Пунктом 7 резолютивної частини ухвали зобов`язано Івано-Франківську митницю ДФС надати суду належним чином засвідчені: - розрахунок коригованої митної вартості автомобіля ОСОБА_2 в розмірі 10496 Доларів США; - письмові пояснення із правовим обґрунтуванням застосування джерела інформації «Електронний каталог KBB.com»; - документи, які містять вихідні дані, запитувані із використанням вказаного джерела інформації; - письмові докази, що підтверджують проведення консультації та витребування у ОСОБА_2 додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, відповідно до вимог частини третьої статті 53 Митного кодексу України.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 26.04.2019 (а.с.58-62). У відзиві №402/09-70-10-24 від 24.04.2019 представник не погодилася з позовними вимогами, доводами позивача та в обґрунтування своїх заперечень зазначила, що під час митного оформлення позивачем автомобіля марка - Mazda, модель - 3, який був у експлуатації, номер кузова - НОМЕР_1 , не був представлений повний перелік документів, який визначений статтею 53 Митного кодексу України, зокрема, не надано платіжного документа, що підтверджує сплачену суму за транспортування даного ТЗ, згідно наданого інвойсу №0014 від 01.03.2018, підтверджуючого факт сплати страхування за ТЗ. В даному випадку в рішенні про коригування інспектор зазначив з яких причин був застосований резервний метод і яке джерело інформації було взято до уваги, а саме: відмова декларанта від надання додаткових документів про вартість. Джерело інформації: Електронний каталог KBB . com, витрати на транспортування. В результаті чого митна вартість склала 10496,00 доларів США. Також, у зв`язку із транспортуванням автомобіля фірмою «AL GLOBAL CONTAINER SHIPPING» кораблем, інспектором митниці вимагались документи, які підтверджують заявлену вартість, оскільки витрати на транспортування не включалися декларантом позивача в митну вартість. До митного оформлення додано також копію декларації країни відправлення №MRN18PL321010NS240N05, але дана декларація не стосується позивача і виписана на іншу особу. Також надано декларацію країни відправлення на ім`я позивача, але перевізником визначений Микола Струк, витрати на послуги якого не включені до заявленої митної вартості. Окрім цього, уповноважений представник зазначила, що декларант, подавши нову митну декларацію погодився з рішенням про коригування митної вартості ввезеного автомобіля на суму 10496,00 доларів США.

Також уповноваженим представником відповідача долучено письмові пояснення від 26.04.2019 за №404/09-70-10-24 (а.с.92-93), в яких додатково пояснила те, що позивач погодився з рішенням про коригування та оформив митну декларацію, а тому, відповідно до позиції Верховного Суду в справі №816/2396/17 від 30.10.2018 спір між сторонами вичерпано.

Від представника відповідача 07.05.2019 надійшло обґрунтоване клопотання від 06.05.2019 за №443/09-70-10-24 про відкладення розгляду справи (а.с.95).

Тому, судове засідання, призначене на 07.05.2019 відкладене на 22.05.2019 о 10 год 00 хв, у зв`язку з клопотанням представника відповідача та надання представнику позивача часу для ознайомлення з матеріалами справи.

Уповноваженим представником позивача 20.05.2019 надано письмові пояснення із обґрунтуванням наявності спору між позивачем і відповідачем, та можливістю реалізації права на захист у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду (а.с.108-113).

Судовий розгляд справи, призначений на 22.05.2019 відкладено на 05.06.2019 о 14 год 00 хв у зв`язку з витребуванням у представників сторін додаткових доказів.

Представником позивача 04.06.2019 подано заяву про долучення додаткових доказів, а саме: офіційного перекладу на українську мову документа, що підтверджує вартість транспортного засобу; інформацію із інтернет аукціону, щодо придбання транспортного засобу та переклад; фотокопії транспортного засобу на момент його придбання (а.с.125, 126-132).

В судовому засіданні, що відбулося 05.06.2019, під присягою (а.с.135), допитано свідка фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 . Свідок пояснив, що він здійснює підприємницьку діяльність, надаючи послуги митного брокера. Будучи декларантом позивача, при розмитненні автомобіля, з приводу якого відповідачем прийнято спірні рішення, ОСОБА_3 зазначив, що до митного оформлення було представлено усі необхідні платіжні документи, підтверджуючі ціну ввезеного транспортного засобу. Інших документів на вимогу митниці під час проведення консультацій не надавалося, оскільки їх не було. Пояснив, що до первинної митної декларації помилкового долучено декларацію країни відправлення, яка не стосується автомобіля позивача, проте наголошував на тому, що при відмові митниці в здійсненні розмитнення автомобіля за основним методом, хибно вказаний документ не брався відповідачем за основу. Наголосив, що сумнівів в достовірності документів, наданих позивачем для розмитнення не виникало.

Уповноваженим представником відповідача в судовому засідання подано письмові пояснення №583/09-70-10-24 від 05.06.2019 (а.с.137-139), в яких вона зазначила, що при проведенні коригування митної вартості був застосований резервний метод визначення митної вартості, за основу використано каталог kbb.com з додаванням витрат на транспортування. Також, представник зазначила, що позивачем, окрім неподання митному органу документів щодо страхування, не подано документа, підтверджуючого оплату за транспортування автомобіля з Гдині (Польща) до митного кордону України. Митницею також поставлено під сумнів рахунок-фактуру, оскільки стороною правочину виступав ОСОБА_6 , проте він особисто не придбавав цей автомобіль.

В судовому засіданні, яке відбулося 05.06.2019 оголошено перерву до 19.06.2019 о 15 год 30 хв у зв`язку із витребуванням додаткових доказів.

Позивачем 19.06.2019 подано суду письмові пояснення (а.с.154-155) в яких він вказав, що митним брокером зазначено в електронній митній декларації вартість страхування (входить в ціну товару при покупці) та перевезення автомобіля. А переміщення транспортного засобу через митний кордон України здійснювалося позивачем особисто, що підтверджується копією сторінки паспорта із відміткою про перетин кордону.

Представник позивача в судовому засіданні, що відбулося 19.06.2019 вимоги, викладені в позовній заяві і додаткових письмових поясненнях підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти заявлених позовних вимог з підстав, наведених у відзиві і письмових поясненнях. Просила в задоволенні позову відмовити.

Судом, розглянувши за правилами, встановленими статтею 262 КАС України дану адміністративну справу, дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, додаткові письмові пояснення, письмові докази, наявні у матеріалах справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, встановлено такі обставини.

Декларантом - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_2 , як одержувача товару, 29.11.2018 подано до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA206010/2018/414450, якою задекларовано для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України, а саме: автомобіль легковий, марка - Mazda, модель - 3, який був у експлуатації, номер кузова - НОМЕР_1 , тип двигуна - бензин, об`єм двигуна - 1998 см. куб., потужність двигуна - 155 к.с., тип кузова - хетчбек, рік виготовлення - 2018. У вказаній митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 3 748,00 доларів США - графа "42" митної декларації (а.с.15).

Із митною декларацією митним брокером надано відповідачу документи для підтвердження митної вартості товару і обраного методу її визначення, зокрема:

1. Рахунок-фактуру від 27.09.2018 (а.с.16, 17-18), згідно із відомостями якої Позивачем 27.09.2018 придбано на аукціоні «Corfex Trading» (місто Конкорд, провінція Онтаріо, Канада) транспортний засіб - марка - Mazda, модель - 3, який був у експлуатації, номер кузова - НОМЕР_1 , тип двигуна - бензин, об`єм двигуна - 1998 см. куб., потужність двигуна - 155 к.с., тип кузова - хетчбек, рік виготовлення - 2018, ціна 3748,00 доларів США, покупець - ОСОБА_2;

2. Декларацію про походження товару №0380 від 27.09.2018;

3. Акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від № UA20903/2018/67126 від 20.11.2018 (а.с.19);

4. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 28.09.2018 №К2694525 від 28.09.2018 (а.с.20, 21-22);

5. Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №0014 від 10.09.2018 (а.с.75), відповідно до якого позивач замовив фрахтування автомобіля, вартістю 400 доларів США

6. Паспорт громадянина України НОМЕР_3 від 07.05.1999 (а.с.30-31);

7. Митну декларацію країни відправлення №18PL321010NS240N05 від 19.11.2019 (а.с.78-79), як встановлено судом, долучену до митної декларації помилково.

Подання таких документів відповідач не заперечує, достовірність документів не оспорює.

Проте, Івано-Франківською митницею ДФС, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації та доданих до неї документів, повідомлено декларанта позивача про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, що підтверджується карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA206000/2018/01016.

Згідно із даною карткою відмови, митна вартість транспортного засобу визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України) та зазначено: «Відмова декларанта від надання додаткових документів про вартість. Джерело інформації: Електронний каталог KBB.COM, витрати на транспортування. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п. 5 частини другої ст. 55 Главою 4 Митного кодексу України».

Суд наголошує, що у відповідності до вищевказаної картки відмови, причиною відмови у митному оформленні транспортного засобу позивача на підставі декларації №UA206010/2018/414450 від 29.11.2018 слугувало виключно: «Відмова декларанта від надання додаткових документів про вартість», а тому правова оцінка аргументів відповідача щодо тих недоліків митного оформлення, які не були причиною відмови у митному оформленні судом проводитися не буде.

Івано-Франківською митницею ДФС 05.12.2018 розпочато процедуру митної консультації, а саме: направлено працівником митниці декларанту позивача електронного листа із вимогою: відповідно до п. 5 наказу ДФС від 11.09.2015 №689 надати інформацію із інтернет джерел за місцем придбання транспортного засобу; відповідно до частини 2 статті 53 МК України надати документи для підтвердження заявленої митної вартості (а.с.73).

На виконання зазначеного листа ОСОБА_3 надано відповідачу банківський документ від 06.12.2018 (а.с.74), відповідно до перекладу якого (а.с.126), позивач перерахував валютні кошти в сумі 3748 доларів США через банк АК КБ ПРИВАТБАНК на рахунок у банку CANADIAN IMPERIAL BANK OF COMMERCE, фірми «Corfex Traiding», призначення платежу: оплата за автомобіль Mazda 3 sport, номер шасі НОМЕР_1 .

Проте, незважаючи на поданий документ, підтверджуючий оплату вартості товару, відповідачем здійснено коригування митної вартості транспортного засобу та 06.12.2018 прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України) у розмірі 10 496,00 доларів США (а.с.66).

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача у прийнятті митної декларації та коригуванням митної вартості товару, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд враховує таке.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 (надалі, також - МК України, Кодекс).

Згідно із частиною 1 статті 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Положеннями статті 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Наведене встановлено частинами 1, 2 статті 51 МК України.

Згідно із частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

У відповідності до частини 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, що встановлено частиною 1 статті 53 МК України.

Згідно із частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Аналіз частин 1 та 2 статті 53 МК України свідчить про те, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Судом встановлено, що подані декларантом позивача до митного оформлення документи (декларація митної вартості, рахунок-фактура (інвойс), документ, що підтверджує транспортування (фрахтування) автомобіля, банківський документ, що підтверджує перерахування коштів) за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України.

Таким чином, позивачем подано інші документи, що підтверджують ціну, яка була фактично сплачена, але відповідачем зазначені документи проігноровано. Не відповідають встановленим обставинам справи і твердження відповідача про те, що платіжний документ, яким підтверджується придбання автомобіля не містить відомості про придбаний товар. Спростуванню підлягають також твердження відповідача про те, що позивачем не підтверджено витрат на транспортування автомобіля, який підлягав розмитненню з республіки Польща в Україну, так як таке транспортування здійснювалася особисто позивачем, що підтверджується відміткою про в`їзд і виїзд на закордонному паспорті позивача (а.с.156) за допомогою водія - ОСОБА_7 , який здійснював таке транспортування не на комерційній основі.

Що стосується підтвердження суми страхування автомобіля та обов`язкової постанови на облік протягом шести днів, то суд зазначає, що придбаний позивачем автомобіль знаходився не на ходу і не використовувався як транспортний засіб, обов`язкова постановка на облік протягом шести днів з моменту продажу автомобіля не поширюється на транспортний засіб, який підлягає імпортуванню, оскільки в Канаді ставитися на облік на іншу особу з іншою адресою він не буде. Витрати на страхування зазначеного транспортного засобу як товару входять в ціну лота аукціону. Також суд відхиляє посилання відповідача на той факт, що рахунок-фактура не була підписана позивачем, оскільки придбання вказаного автомобіля здійснювалося дистанційно, шляхом придбання лоту через інтернет аукціон, а тому таке підписання неможливе, крім того воно не є необхідним. Вказане підтверджується доданими представником позивач документами проведення аукціону, рухом та зарахуванням коштів за лот аукціону та фотознімками придбаного пошкодженого автомобіля (а.с.127, 128, 129-132).

За змістом частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 коментованої статті Кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Наведене передбачено частиною 4 статті 57 МК України.

Згідно із частиною 5 вказаної статті, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 Кодексу.

При цьому, відповідно до частини 6 статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною 2 коментованої статті МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 3 статті 58 МК України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

У відповідності до частин 1, 2, 3 та 5 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як передбачено частиною 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Разом з цим, відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Як встановлено судом, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.

Коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу відповідачем проведено у зв`язку із відсутністю у документах, поданих відповідачем, банківського платіжного документа чи будь-якого іншого платіжного документа, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Проте, виходячи з вищенаведених встановлених обставин справи, на переконання суду, сумнів митного органу в правильності визначення митної вартості товарну - транспортного засобу: марка - Mazda, модель - 3, який був у експлуатації, номер кузова - НОМЕР_1 , тип двигуна - бензин, об`єм двигуна - 1998 см. куб., потужність двигуна - 155 к.с., тип кузова - хетчбек, рік виготовлення - 2018, є безпідставний та необґрунтований, зроблений без з`ясування усіх обставин та належної оцінки поданих до розмитнення платіжних документів.

Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи №809/1884/16, згідно з якою посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Також, суд зазначає, що оскаржені рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови у прийнятті митної декларації не містять жодних обґрунтувань стосовно наявних сумнівів у правильності заявленої митної вартості транспортного засобу.

В контексті вказаного, суд звертає увагу на те, що згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 11.09.2012 в справі №21-262а12, та Верховного Суду, викладених в постанові від 30.10.2018 в справі №826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Із встановлених при розгляді справи обставин суд констатує, що:

- декларантом (позивачем) подано усі документи згідно із переліком, передбаченим частиною 2 статті 53 МК України;

- у поданих документах наявні всі відомості, що підтверджують числові значення складової митної вартості товару та відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за такий транспортний засіб.

Як висновок, доводи відповідача про неподання декларантом усіх документів, які підтверджують митну вартість товару, враховуючи недотримання відповідачем процедури контролю правильності визначення митної вартості товарів, встановленої статями 53, 54 МК України є необґрунтованими та такими, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Таким, чином, дослідивши надані позивачем документи, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Оцінюючи подані декларантом документи в сукупності орган доходів і зборів мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України та здійснити розмитнення товарну за першим методом.

Як зазначалося судом, відповідач визначив митну вартість автомобіля позивача за шостим (резервним) методом (стаття 64 МК України). Обґрунтовуючи неможливість застосування кожного попереднього методу розмитнення, представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено таке:

- використання методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (стаття 59 МК України) та методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (стаття 60 МК України) не здійснюється через те, що можливості знайти ідентичний, аналогічний або подібний товар немає, бо критерії, які зазначені дуже різняться;

- метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості (стаття 62 МК України) та метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) (стаття 63 МК України) не були використані у зв`язку із відсутністю в органу доходів і зборів інформації щодо основи для віднімання чи додавання вартості.

Проте, в обґрунтування вищезазначених доводів, представником не надано жодного належного письмового доказу.

Стосовно аргументів відповідача про те, що декларант погодився із прийнятим рішенням про коригування митної вартості та з самою митною вартістю, визначеною відповідачем, суд зазначає таке.

Предметом оскарження у спірних правовідносинах є рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС.

Відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, що передбачено статтею 55 Конституції України.

Згідно зі змістом частин 3 і 4 статті 6 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів, поряд з іншим, поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (індивідуальних актів).

Частиною 1 статті 29 МК України передбачено, що рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або до суду також гарантовано підпунктом "б" пунктом 5 частини 2 статті 55 цього Кодексу.

Відтак, у спірних правовідносинах позивачу законом гарантовано право на оскарження до суду будь яких рішень Івано-Франківської митниці ДФС.

Разом з цим, слід зазначити, що у правовідносинах, які розглядаються судом слід розрізняти окремо "право" позивача погодитися, чи не погодитися із рішенням про коригування митної вартості із відповідними правовими наслідками такого погодження, чи не погодження в частині: оплати визначеної контролюючим органом скорегованої митної вартості або надання гарантій відповідно до розділу Х Митного кодексу України, від іншого, самостійного гарантованого Конституцією і законами України "права" на оскарження спірного рішення в суді незалежно від того погодився декларант із рішенням про коригування митної вартості товару, чи не погоджується із самою скорегованою митною вартістю, навіть за умови сплати обов`язкових платежів із скорегованої митної вартості товару.

Зокрема, частиною 2 статті 55 МК України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, серед іншого, має містити інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до частини 7 статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Отже, правовідносини, які виникають із приписів підпунктів "а" і "б" пункту 5 частини 2, частини 7 статті 55 МК України є реалізацією декларантом права на випуск у вільний обіг товарів у разі згоди або не згоди з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів, в тому числі із застосуванням заходів надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Такі правовідносини мають місце виключно між декларантом і митним органом.

У свою чергу, частина 1 статті 29 і підпункт "б" пункту 5 частини 2 статті 55 МК України врегульовує правовідносини щодо права декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до суду, без будь яких застережень чи умов, в тому числі за умови сплати митних платежів згідно із митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, та/або за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Не можуть бути враховані судом і аргументи представника відповідача про погодження із оскаржуваним рішенням у зв`язку із оформленням нової митної декларації.

Відповідно до глави 2 розділу ІІ "Заповнення граф митної декларації" Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №651 від 30.05.2012 (надалі, також - Порядок №651), графа 43 "Метод визначення вартості" заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів.

У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався.

У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.

Як свідчить лівий підрозділ графи 43 нової митної декларації №UA206010/2018/415189, проставлено 6 метод визначення митної вартості, при цьому, правий підрозділ графи 43 вказаної декларації залишено не заповненим (а.с.67).

На переконання суду внесення саме таких відомостей в лівий і правий підрозділи графи 43 нової митної декларації є порушенням декларантом глави 2 розділу ІІ графа 43 "Метод визначення вартості" Порядку №651, так як абзацом третім вказаної графи Порядку чітко визначено - "у разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом". В даному випадку, суд встановив порушення декларантом порядку і умов заповнення усіх обов`язкових граф нової митної декларації, однак перевірка правильності, повноти та відповідності заповнених відомостей такої декларації фактичним даним (обставинам) покладено саме на відповідача.

Оскаржуване рішення про коригування митної вартості як станом на момент подання митної декларації №UA206010/2018/415189, так і на час звернення до суду було чинним, відтак, на позивача або уповноважену ним особу покладався обов`язок у лівому підрозділі графи 43 проставити 1 (первинний метод), а у правому підрозділі декларації проставити 6 (скоригований метод).

Частиною 6 статті 257 МК України визначено, що умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частин 5 і 6 статті 264 МК України з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації.

Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

За змістом пункту 4.4 розділу IV Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №631 від 30.05.2012, та частини 11 статті 264 МК України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав:

1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Відтак, неналежне заповнення лівого і правого підрозділу графи 43 нової митної декларації №UA206010/2018/415189 є свідченням відсутності у декларації усіх необхідних відомостей, обов`язковість вірного заповнення яких визначено коментованими нормами закону і підзаконними нормативно-правовими актами.

Разом з тим, в силу вимог частини 5 і 6 статті 264 МК України посадова особа відповідача при визначенні правильності заповнення поданої нової митної декларації зобов`язана вказати на такі недоліки декларанту, більше того у відповідності до частини 11 статті 264 МК України нова декларація не підлягала прийняттю.

Подання позивачем нової митної декларації при чинному рішенні про коригування митної вартості товару, навіть за умови, невірного заповнення одного із підрозділів графи 43 такої декларації, правильність внесення даних до яких перевіряє саме посадова особа митного органу, не може обмежити чи позбавити декларанта права на оскарження в суді відповідного рішення і ставити питання про перевірку його на предмет обґрунтованості і законності, в тому числі на відповідність вимогам частини 2 статті 55 МК України.

Свідченням існування спору між декларантом і митним органом, а відтак й факту непогодження позивача із скорегованою митною вартістю товару є його судовий розгляд, який є триваючим, з дня звернення особи до суду, та, у випадку, встановлення судом протиправності рішення про коригування митної вартості товару - безумовною підставою для скасування рішення органу контролю.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

З урахуванням усіх вищенаведених обставин та висновків суду, оскаржуване рішення про коригування заявленої митної вартості товару, в порушення пунктів 1, 2, 3 4 частини 2 статті 55 МК України, не містить:

- належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

- наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

- належного обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

- вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206000/2018/01016 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2018/000998/2 від 06.12.2018, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому, позовні вимоги ОСОБА_2 необхідно задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 1796,80 грн сплаченого судового збору, відповідно до квитанцій №0.0..1 від 10.04.2019, №0.0..1 від 10.04.2019, №0.0..1 від 11.04.2019 (а.с.4).

Учасниками справи не подано до суду жодних доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, а тому в суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 295, 297, 299, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці №UA206000/2018/01016.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС №UA206000/2018/000998/2 від 06.12.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДФС (ідентифікаційний код - 39640261) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1796 (одна тисяча сімсот дев`яносто шість) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ;

відповідач: Івано-Франківська митниця ДФС, адреса: вул. Короля Данила, 20, м. Івано-Франківськ, 76010, код ЄДРПОУ - 39640261.

Рішення в повному обсязі складене 24 червня 2019 р.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.