Справа № 420/65/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/65/19
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року, ухвалену в порядку письмового провадження у м.Одесі у справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського районного відділу Одеської регіональної філії Центр Державного земельного кадастру, Міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та м.Білгороді-Дністровському Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування рішення кадастрового реєстратора щодо присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2019 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідачів, в якому просила про скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування рішення кадастрового реєстратора щодо присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року у відкритті адміністративного провадження відмовлено. Роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до того ж суду. Доводами апеляційної скарги зазначено, що враховуючи обставини справи, апелянт вважає, що звернулась до суду з позовом до суб`єкта владних повноважень, який своїми незаконним, протиправним рішенням порушив права апелянта та законні інтереси, що свідчить про наявність публічно-правового спору.

Відзив на апеляційну скаргу позивача сторонами до суду не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України,

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про відмову у відкритті адміністративного провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір не може бути віднесений до публічно-правового, оскільки предметом даного позову захист, як зазначено в позовній заяві є порушене право позивачки, яке полягає в позбавленні її нерухомого майна та унеможливлює її звернення до нотаріуса з приводу спадкування майна матері, а тому суд зазначив, що спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає правильним висновок суду, що спір який виник в даному випадку підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на наступні обставини.

Частиною 3 ст. 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися «судом, встановлений законом».

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника справи. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Предметом спору у цій справі є скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування рішення кадастрового реєстратора щодо присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки, яка перебуває на праві власності у інших особах.

В свою чергу підставою для звернення до суду з позовом позивачка зазначила, що є рідною донькою ОСОБА_5 , з володіння якої земельна ділянка № НОМЕР_1 була вилучена незаконно у 1998 році. З оглядом на норми глави Цивільного кодексу «Спадкування» саме ОСОБА_1 є спадкоємницею щодо прав ОСОБА_5 , на земельну ділянку № НОМЕР_1. Позивач стверджує, що відповідачем в результаті незаконної реєстрації ділянки із зміною її адреси «з № НОМЕР_1» на «№ НОМЕР_1», корегування площі та незрозумілі дії із поділом та об`єднанням з іншими ділянками, фактично юридично перетворили дану ділянку в майно, яке документально, нібито, не має жодного відношення до спадкового майна її матері ОСОБА_5

Також позивач зазначає, що багаторазові дії щодо перереєстрації ділянки, унеможливлюють її звернення до нотаріуса з приводу спадкування майна матері.

Крім того, зазначає, що у 1999 році спірна ділянка була незаконно приватизована ОСОБА_6 , та отримано акт про право приватної власності на землю, на підставі підроблених документів. В подальшому ця земельна ділянка перепродана іншим особам.

Отже, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що оскаржуваними рішеннями до суду порушено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку № НОМЕР_1 , яку як вважає остання було вилучено незаконно з права володіння її матері ОСОБА_5 , а тому вона не може отримати її у спадщину.

З огляду на викладені обставини справи, судова колегія дійшла висновку, що спір у цій справі виник з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень на підставі якого порушено право позивача на спадщину. Таким чином спір стосується захисту права власності ОСОБА_1 на спадщину, в даному випадку на земельну ділянку НОМЕР_1.

Судова колегія зазначає, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином у справі, що розглядається, спір стосується захисту права власності на спадщину, тобто цивільного права.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.06.2019 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов