Справа № 760/14534/16-а
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/1214/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

за участю секретаря Ковальської К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві справу за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України Кузьменка О.С., третя особа: ОСОБА_1 , про скасування постанови про відновлення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

23.08.2016 позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва як місцевого адміністративного суду з позовом до відповідачів та просив суд: поновити пропущений з поважних причин процесуальний строк звернення до суду; скасувати постанову про відновлення виконавчого провадження від 17.05.2016 по ВП №49420300, винесену головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮ України Кузьменко О.С.

В обґрунтування підстав для поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду вказав, що постановою головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кузьменко О.С. від 17.05.2016 відновлено виконавче провадження №49420300, винесене на підставі виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва від 11.11.2015 року №760/14027/15-а, не погоджуючись з даною постановою Міністерство оборони України звернулось з позовною заявою до Солом`янського районного суду м. Києва, однак, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.08.2016 позовну заяву повернуто позивачу. Зазначена вище ухвала надійшла на адресу Міністерства оборони України 18.08.2016.

З огляду на наведене, просить поновити пропущений з поважних причин процесуальний строк звернення до суду.

Позивач вважає зазначену постанову про відновлення виконавчого провадження від 17.05.2016 по ВП №49420300, винесену головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮ України Кузьменко О.С., такою, що винесена із порушенням вимог п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», а також підпункту 1.5.1 пункту 1.5 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, з наступних підстав.

Вказав, що до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було направлено листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 09.02.2016 №248/3/6/1583/486 про те, що на виконання рішення суду до Пенсійного фонду України подано документи для виплати ОСОБА_1 компенсаційної суми у зв`язку зі смертю її чоловіка. В листі зазначено, що згідно з рішенням суду виплату має здійснювати Пенсійний фонд України за рахунок коштів Міністерства оборони України.

Зазначено, що на підставі платіжного доручення від 23.02.2016 №35 на користь ОСОБА_1 перераховано кошти у сумі 496 692 грн. згідно виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва №760/14027/15-а. Таким чином, Міністерством оборони України було фактично виконано рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07.09.2015 по справі №760/14027/15-а.

Позивач вказав, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07.09.2015 по справі №760/14027/15-а не було зобов`язано виплатити ОСОБА_1 конкретно визначену компенсаційну суму.

Також позивач посилався на те, що в порушення вимог підпункту 1.5.1 пункту 1.5 розділу І Інструкції головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮ України Кузьменко О.С. в постанові від 17.05.2016 про відновлення виконавчого провадження №49420300 не було зазначено у вступній частині найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову, крім того в мотивувальній частині постанови відсутні мотиви, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків).

Ухвалою судді від 26.08.2016 позов залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016 апеляційну скаргу МОУ задоволено. Ухвалу від 26.08.2016 скасовано та справу повернуто до Солом`янського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 03.01.2017 у справі відкрито провадження.

20.02.2017 та 28.11.2017 від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли заперечення на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне.

Зазначено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебували виконавчі провадження №№ 49420300, 49420319 по виконанню виконавчих листів Солом`янського районного суду м. Києва від 11.11.2015 та 12.11.2015 у справі № 760/14027/15-а про зобов`язання Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 компенсаційну суму у разі смерті її чоловіка ОСОБА_5 у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року №290 (у редакції, чинній на день смерті чоловіка позивачки) у разі загибелі або смерті військовослужбовця, та перерахувати цю компенсаційну суму до Пенсійного фонду України; зобов`язання Міністерство оборони України надіслати до Пенсійного фонду України список осіб, які мають право на одержання компенсаційних сум, де зазначити відповідні відомості про ОСОБА_1 як вдову ОСОБА_5 (відомості про прізвище, ім`я, по-батькові, військове звання, дату смерті ОСОБА_5 , прізвище, ім`я, по-батькові, місце проживання, дата народження, розмір пенсії позивача, як члена сім`ї, якому призначена пенсія, відсутність виплати позивачу одноразової грошової допомоги). Державним виконавцем 19.11.2015 винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, якими боржнику встановлено семиденний строк для самостійного виконання рішення до 25.11.2015. Копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження. Боржником за виконавчим документом визначено Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ). Рішення суду боржником в строк для самостійного виконання не виконано.

Вказав, що враховуючи положення частини 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем 16.05.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику встановлено строк для самостійного виконання рішення. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження, однак, рішення суду боржником в строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання, не виконано. При виконанні рішення суду державним виконавцем вживались заходи примусового виконання рішень.

Посилався на те, що за невиконання рішення суду державним виконавцем 25.12.2015 винесено постанови про накладення штрафу на боржника у розмірі по 680 грн. при виконанні зазначених виконавчих листів Солом`янського районного суду м. Києва від 11.11.2015 та 12.11.2015 у справі № 760/14027/15-а. Державним виконавцем 25.12.2015 на адресу Міністерства оборони України надіслано вимоги, якими зобов`язано боржника у триденний термін з моменту одержання вимог виконати виконавчі листи Солом`янського районного суду м. Києва від 11.11.2015 та 12.11.2015 у справі № 760/14027/15-а, про що письмово повідомити державного виконавця. Оскільки рішення суду на той час виконано не було, державним виконавцем 29.01.2016 винесено постанови про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі - по 1360 грн. при виконанні виконавчих листів Солом`янського районного суду м. Києва від 11.11.2015 та 12.11.2015 у справі № 760/14027/15-а.

Зазначено, що до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 09.02.2016 № 248/3/6/1583/486, адресований Пенсійному фонду України та відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, яким на виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/14027/15-а подано документи ОСОБА_1 для виплати їй компенсаційної суми у зв`язку зі смертю її чоловіка. У зв`язку з викладеним, Пенсійному фонду України перераховано Міністерством оборони України кошти в сумі 496 692 грн. Платіжним дорученням Пенсійного фонду України від 23.02.2016 № 35 на користь ОСОБА_1 перераховано кошти в сумі 496 692 грн. по вказаній постанові Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/14027/15-а. У зв`язку з чим, представником Міністерства оборони України подано до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII).

Вказав, що керуючись пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) державним виконавцем 11.03.2016 винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень №№ 49420300, 49420319, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчими документами - виконавчими листами Солом`янського районного суду м. Києва від 11.11.2015 та 12.11.2015 у справі № 760/14027/15-а. Копію цієї постанови направлено сторонам виконавчого провадження та до Солом`янського районного суду м. Києва, однак, ОСОБА_1 оскаржено постанови про закінчення виконавчих проваджень від 11.03.2016 №№ 49420300, 49420319 до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Посилався на те, що постановами начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.03.2016 №№ 49420300, 49420319 в задоволенні скарг ОСОБА_1 від 16.03.2016 про скасування постанов про закінчення виконавчих проваджень від 11.03.2016 №№ 49420300, 49420319 та відновлення виконавчих проваджень було відмовлено, зокрема, у вказаних постановах зазначено, що до повноважень державного виконавця не відноситься питання перевірки механізму та розміру нарахування компенсаційної суми Міністерством оборони України. Питання визначення розміру нарахування компенсаційної суми Міністерством оборони України може бути предметом розгляду справи у відповідному суді.

Пояснено, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.04.2016 № 2-а-535/16 скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.03.2016 ВП № 49420300, у зв`язку з невиконанням Міністерством оборони України в повному обсязі рішення суду. Зокрема, судом зазначено що для повного фактичного виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 07.09.2015 у справі № 760/14027/15-а боржник має додатково прийняти рішення про призначення компенсаційної суми у розмірі 2 210 316,32 грн. та перерахувати цю суму до Пенсійного фонду України. Отже, боржник виконав судове рішення частково.

У зв`язку з чим, державним виконавцем 17.05.2016 винесено постанови про відновлення виконавчих проваджень відповідно до статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII). Копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження.

При цьому, Міністерством оборони України оскаржено постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 26.04.2016 № 2-а-535/16 до Київського апеляційного адміністративного суду, однак ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016 № 760/5304/16-а відмовлено в задоволенні заяви Міністерства оборони України про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 26.04.2016 № 2-а-535/16, та на теперішній час постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 26.04.2016 № 2-а-535/16 залишається чинною та є обов`язковою до виконання.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що дії державного виконавця по винесенню постанови про відновлення виконавчого провадження від 17.05.2016 № 49420300 вчинені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) та є правомірними.

Протокольною ухвалою суду від 16.04.2018 до участі у справі залучено третю особу ОСОБА_1 .

У судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про розгляд справи належним чином.

Частиною 1 ст. 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

23.08.2016 позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва як місцевого адміністративного суду з позовом до відповідачів та просив суд поновити пропущений з поважних причин процесуальний строк звернення до суду.

В обґрунтування підстав для поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду вказав, що постановою головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кузьменко О.С. від 17.05.2016 відновлено виконавче провадження №49420300, винесене на підставі виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва від 11.11.2015 року №760/14027/15-а, не погоджуючись з даною постановою Міністерство оборони України звернулось з позовною заявою до Солом`янського районного суду м. Києва, однак, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.08.2016 позовну заяву повернуто позивачу. Зазначена вище ухвала надійшла на адресу Міністерства оборони України 18.08.2016.

Вищезазначене підтверджується копією конверту та витягом з реєстру поштових відправлень (а.с.16, 17).

Таким чином, суд вважає клопотання позивача про поновлення процесуального строку на звернення до суду обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 12.11.2015 Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 760/14027/15-а про зобов`язання Міністерства оборони України призначити ОСОБА_1 компенсаційну суму у разі смерті її чоловіка ОСОБА_5 у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року №290 (у редакції, чинній на день смерті чоловіка позивачки) у разі загибелі або смерті військовослужбовця, та перерахувати цю компенсаційну суму до Пенсійного фонду України.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. 19.11.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49420300, яким боржнику встановлено й строк для самостійного виконання рішення до 25.11.2015 включно. Копію постанови направлено Міністерству оборони України 19.11.2015.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. у виконавчому провадженні №49420300 у зв`язку з невиконанням рішення суду в строк для самостійного виконання 25.12.2015 винесено постанову про накладення штрафу на боржника Міністерство оборони України у розмірі 680 грн.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем 25.12.2015 на адресу Міністерства оборони України надіслано вимогу, якою зобов`язано боржника у триденний термін з моменту одержання вимоги виконати виконавчий лист Солом`янського районного суду м. Києва від 12.11.2015 у справі № 760/14027/15-а, про зобов`язання Міністерства оборони України призначити ОСОБА_1 компенсаційну суму у разі смерті її чоловіка ОСОБА_5 у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року №290 (у редакції, чинній на день смерті чоловіка позивачки) у разі загибелі або смерті військовослужбовця, та перерахувати цю компенсаційну суму до Пенсійного фонду України, про що письмово повідомити державного виконавця.

Державним виконавцем у виконавчому провадженні №.01.2016 винесено постанову про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі - 1360 грн. при виконанні виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва від 12.11.2015 у справі № 760/14027/15-а.

З матеріалів справи вбачається, що до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 09.02.2016 № 248/3/6/1583/486, адресований Пенсійному фонду України та відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, яким на виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/14027/15-а подано документи ОСОБА_1 для виплати їй компенсаційної суми у зв`язку зі смертю її чоловіка. У зв`язку з викладеним, Пенсійному фонду України перераховано Міністерством оборони України кошти в сумі 496 692 грн.

Платіжним дорученням Пенсійного фонду України від 23.02.2016 № 35 на користь ОСОБА_1 перераховано кошти в сумі 496 692 грн. по вказаній постанові Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/14027/15-а.

Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України своїм листом №6712/02-31 від 26.02.2016 повідомив про здійснення 23.02.2016 виплати компенсаційної суми ОСОБА_1 у розмірі 496 692,00 грн.

Державним виконавцем 11.03.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 49420300, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Встановлено, що 16.03.2016 ОСОБА_1 оскаржено постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.03.2016 № 49420300 до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій вона просила скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.03.2016 № 49420300 та відновлення виконавчого провадження.

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.03.2016 № 49420300 в задоволенні скарги Коб`юк І.І. було відмовлено.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.04.2016 у справі № 760/5304/16-а у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби України в особі Відділу примусового виконання рішень про скасування постанов про закінчення виконавчих проваджень скасовано, зокрема, постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.03.2016 ВП № 49420300, у зв`язку з невиконанням Міністерством оборони України в повному обсязі рішення суду. Зокрема, судом зазначено що для повного фактичного виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 07.09.2015 у справі № 760/14027/15-а боржник має додатково прийняти рішення про призначення компенсаційної суми у розмірі 2 210 316,32 грн. та перерахувати цю суму до Пенсійного фонду України.

У зв`язку з наведеним, на підставі частини 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 17.05.2016 винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №49420300.

Так, позивач вважає зазначену постанову про відновлення виконавчого провадження від 17.05.2016 по ВП №49420300 неправомірною, на що суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на день винесення оскаржуваної постанови), державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Як на підставу заявлених вимог позивач посилається на те, що на підставі платіжного доручення від 23.02.2016 №35 на користь ОСОБА_1 перераховано кошти у сумі 496 692 грн. згідно виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва №760/14027/15-а, таким чином, Міністерством оборони України було фактично виконано рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07.09.2015 по справі №760/14027/15-а. При цьому, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07.09.2015 по справі №760/14027/15-а не було зобов`язано виплатити ОСОБА_1 конкретно визначену компенсаційну суму.

Разом з тим, суд не може погодитися з вказаним твердженням боржника, з наступних підстав.

Так, постановою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/14027/15-а від 07.09.2015 адміністративний позов ОСОБА_1 до МОУ, ПФ України про визнання дій суб`єктів владних повноважень протиправною щодо призначення й соціальної виплати родині учасника бойових дій у Демократичній республіці Афганістан задоволено частково.

Зобов`язано, зокрема, Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 компенсаційну суму у разі смерті її чоловіка ОСОБА_5 у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року №290 (у редакції, чинній на день смерті чоловіка позивачки) у разі загибелі або смерті військовослужбовця, та перерахувати цю компенсаційну суму до Пенсійного фонду України»

Судовим рішенням встановлено, що чоловік стягувача - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно пункту 6 Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, які стали інвалідами, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули під час виконання обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року №290 "Про затвердження Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, які стали інвалідами, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули під час виконання обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН" (у редакції станом на 30 жовтня 2013 року) компенсаційна сума виплачується одноразово у разі загибелі або смерті військовослужбовця у розмірі 105 000 (сто п`ять тисяч) доларів США.

Відповідно абзацу 2 пункту 1 Положення №290 виплата компенсаційних сум провадиться у конвертованій валюті (доларах США) або в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку на день виплати (за бажанням їх одержувачів).

Відповідно до платіжного доручення Пенсійного фонду України від 23 лютого 2016 року №35 позивачу було перераховано 23 лютого 2016 року 496 692 грн.

Станом на 23 лютого 2016 року офіційний курс Національного банку становить 1 долар США становив 27,014507 грн.

Таким чином, станом на 23 лютого 2016 року загальний розмір заборгованості погашено частково у розмірі 496 692 грн., що склало 18 386,12 доларів США (18386,12 доларів США =496692 грн. / 27,014507 грн. х 1 долар США).

За таких обставини наявні обґрунтовані підстави вважати, що боржником при призначенні ОСОБА_1 компенсаційної суми у разі смерті її чоловіка ОСОБА_5 у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року №290 (у редакції, чинній на день смерті чоловіка позивачки) у разі загибелі або смерті військовослужбовця, на виконання виконавчого листа № 760/14027/15-а від 17.05.2016 у рамках ВП № 49420300, сплачено компенсаційну суму в розмірі, меншому, ніж визначено законодавством, а тому відсутні підстави вважати, що рішення суду боржником виконано в повному обсязі.

З огляду на вищенаведене, державним виконавцем правомірно прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження.

Що стосується посилань позивача на те, що в порушення вимог підпункту 1.5.1 пункту 1.5 розділу І Інструкції головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮ України Кузьменко О.С. в постанові від 17.05.2016 про відновлення виконавчого провадження №49420300 не було зазначено у вступній частині найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову, крім того в мотивувальній частині постанови відсутні мотиви, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), суд зазначає наступне.

Так, Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до п. 1.5. Інструкції (в редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваної постанови) під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п.п. 1.5.1. Інструкції постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити:

а) вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову;

назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене;

б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову);

в) резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого рішення державного виконавця;

прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови;

строку і порядку оскарження постанови;

г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами;

ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою;

д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Інші посадові особи органів ДВС у випадках, передбачених Законом та цією Інструкцією, виносять постанови з урахуванням вимог, визначених цим пунктом.

Доводи представника позивача про те, що в оскаржуваній постанові не зазначені мотиви, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення не можуть свідчити про її протиправність та бути підставою для скасування, оскільки з даної постанови вбачається, що вона винесена на виконання постанови Солом`янського районного суду від 26.04.2016.

Також, не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови відсутність у її вступній частині найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові держаного виконавця, який її виніс, оскільки дані відомості зазначені у тексті оскаржуваної постанови, а тому зазначені обставини не впливають на законність оскаржуваної постанови та не можуть свідчити про її протиправність.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

Аналогічна правова позиція підтверджується, зокрема, рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, зі змісту яких випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

При цьому слід зазначити, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

У постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2015 року в справі № 21-617а14 зроблено правовий висновок, що завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, звертаючись з даним адміністративним позовом, позивач не зазначив, у чому полягає порушення відповідачем його прав та інтересів. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження порушення оскаржуваною постановою державного виконавця його прав та інтересів, а також не вказано, яким чином визнання такої постанови протиправною і її скасування відновить його порушені права та інтереси.

Право на захист це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього, тобто, відсутність у будь-кого прав чи обов`язків у зв`язку з прийняттям спірного рішення не породжує для нього і права на судовий захист, тобто права на звернення з адміністративним позовом.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 28.02.2017 (справа №21-3829а16).

Крім того, як зазначив Верховний Суд України, право, яке захищає суд, повинно існувати на день ухвалення судового рішення.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись статтями 2, 6, 9, 19-20, 72-79, 242-246, 250, 287Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Поновити пропущений процесуальний строк звернення до суду.

У задоволенні адміністративного позову Міністерства оборони України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України Кузьменка О.С., третя особа: ОСОБА_1 , про скасування постанови про відновлення виконавчого провадження - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: