Справа № 826/5787/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5787/18 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.02.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні і запас з лав Збройних сил України;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно при звільненні в запас Збройних сил України у розмірі 8767,88 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.02.2019 позов задоволено.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні і запас з лав Збройних сил України.

Зобов`язано Київський міський військовий комісаріат здійснити на користь ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні в запас Збройних сил України у розмірі 8767,88 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції на норм матеріального та процесуального права.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України у званні молодшого сержанта в структурному підрозділі Київського міського військового комісаріату Дарницькому районному у місті Києві військовому комісаріаті на посаді відповідального виконавця мобілізаційного відділу.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) від 26.05.2017 № 17-РС, позивача було звільнено у запас, на підставі підпункту «і» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом військового комісара Дарницького РВК у місті Києві (по стройовій частині) від 30.06.2017 № 37, ОСОБА_1 , як такого, що справи та посаду здав, виключено зі всіх видів забезпечення.

Як встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач в період служби не отримав речового майна, визначеного довідкою КМВК № 10 від 29.05.2017 на загальну суму 8767,88 грн.

14.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою щодо виплати йому нарахованої грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі, визначеному довідкою КМВК № 10 від 29.05.2017.

Однак, листом відповідача від 27.02.2018 № вз/1538 позивача повідомлено про проведення перерахунку суми компенсації, в результаті якої, її розмір було зменшено до 5155, 80 грн. та зазначено, що виплата буде здійснена після надходження коштів.

Позивач, не погоджуючись із зазначеними діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що зміни до Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та на особливий період, на які посилався відповідач, як на підставу перерахунку вартості неотриманого речового майна, були затверджені Наказом Міністерства оборони України від 31.03.2017 № 197, який набрав законної сили та вступив в дію лише 26.05.2017, а згідно Довідки КМВК від 29.05.2017 № 10, право на отримання предметів речового права виникло у ОСОБА_1 ще в період з квітня 2015 року по квітень 2017 року, тобто, до набрання вище вказаними змінами чинності.

Крім того, з наведеного листа відповідача взагалі не вбачається після отримання яких коштів, у який період, та в якому порядку буде виплачено спірні кошти позивачеві, що свідчить про те, що відповідачем взагалі не обґрунтовано відсутність коштів для здійснення виплати позивачу та не зазначено жодних підстав які зумовлюють складність виплати спірних коштів.

Зважаючи на вказане вище, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до положень ст. 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Відповідно до п. п. 2, 3 Порядку № 178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

У свою чергу, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з п. п. 4, 5 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до абз. 1 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Слід зазначити, що листом від 27.02.2018 № вз/1538 відповідач відмовив позивачу у виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно на загальну суму 8767, 88 грн., при цьому, посилаючись на те, що до Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та на особливий період, затверджених Наказом Міністерства оборони України від 31.03.2017 № 197 було внесено зміни, згідно з якими, розмір грошової компенсації за неотримане речове майно позивача було перераховано та наразі розмір такої грошової компенсації складає 5155, 80 грн. і буде виплачений після отримання коштів.

Тож, з урахуванням зазначених норм, колегія суддів вважає цілком обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що зміни до Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та на особливий період, на які посилається відповідач, були затверджені Наказом Міністерства оборони України від 31.03.2017 № 197, який набрав законної сили та вступив в дію лише 26.05.2017, при цьому, право на отримання предметів речового права виникло у позивача в період з квітня 2015 року по квітень 2017 року, тобто, до набрання вищевказаними змінами чинності, що у свою чергу виключає можливість їх застосування до спірних правовідносин.

Крім того, слід звернути увагу на те, що з листа-відмови не вбачається, після отримання яких коштів, у який період, та в якому порядку буде виплачено спірні кошти позивачу, що свідчить про невмотивованість та необгрунтованість надання такої відповіді.

Колегія суддів наголошує на тому, що посилання відповідача, як на підставу для нездійснення розрахунку за заявою особи на надходження коштів у майбутньому, про що буде повідомлено заявника додатково, не відповідає вимогам чіткості та зрозумілості рішення суб`єкта владних повноважень та порушує принцип правової визначеності, з тих підстав, що не нарахування/не виплата коштів, які передбачені чинним законодавством, є обмеженням права особи на належне їй майно та не може ставитись у залежність від наявності/відсутності бюджетного фінансування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції підтримує висновок Окружного адміністративного суду м. Києва про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Варто зазначити, що особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить саме від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень.

У свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні по суті позовних вимог та обмежуються лише посиланням на пропуск позивачем строку на звернення до суду, проте не вказують та, відповідно, не обгрунтувують у чому саме полягає неправильне застосування (порушення) судом першої інстанції норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

Щодо посилання апелянта на пропуск позивачем строку на звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Матеріали справи свідчать, що 14.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою щодо виплати йому нарахованої грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі, визначеному довідкою КМВК №10 від 29.05.2017, однак, листом відповідача від 27.02.2018 №вз/1538 позивача було повідомлено про проведення перерахунку суми компенсації, в результаті якої її розмір було зменшено до 5155, 80 грн. та зазначено, що виплата буде здійснена після надходження коштів.

Тобто, на переконання апелянта, строк на звернення позивача до суду з даною позовною заявою починається з дати відмови у виплаті грошової компенсації, тобто, 27.02.2018, проте позовна заява подана до суду лише 10.04.2018, з пропуском місячного строку на звернення до суду.

Так, апелянт вказує на те, що до спірних правовідносин має бути застосовано саме місячний строк на звернення до суду з позовом, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки виплата компенсації пов`язана зі звільненням позивача зі служби.

Проте, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки положення даної частини пов`язують необхідність застосування місячного строку звернення до суду зі спорами щодо прийняття громадян на публічну службу (оскарження рішень, якими відмовлено особі на реалізацію права на проходження публічної служби, оскарження результатів конкурсу), її проходження (спори, що виникають під час її проходження (догана, переведення, позбавлення певних заохочень), звільнення з публічної служби (оскарження відповідного акта, яким особу звільнено з публічної служби (правомірність звільнення).

Таким чином, відмова позивачу у виплаті грошової компенсації за недоотримане речове майно не пов`язана з оскарженням звільнення з публічної служби, а є елементом спору про грошове забезпечення, а тому, застосуванню підлягає шестимісячний строк на звернення до суду.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.02.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов