Справа № 400/3006/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/3006/18
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження в м. Миколаєві, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 утриманих сум податку з грошової допомоги при звільненні зі Збройних Сил України, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без відшкодування утриманих сум податку (ПДФО);

- зобов`язати військову частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 утримані суми податку з грошової допомоги при звільненні зі Збройних Сил України, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без відшкодування утриманої суми податку (ПДФО).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при звільненні позивача з військової служби (червень 2016 року) відповідач не врахував при обчисленні розміру грошової допомоги при звільненні суму щомісячної грошової додаткової винагороди (як частину грошового забезпечення), виплата якої була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій». Ця обставина стала підставою для звернення позивача до суду. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Віськової частини № НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій". Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги при звільненні, з урахуванням до грошового забезпечення 60% щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій" з урахуванням виплаченої суми. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні, з урахуванням до грошового забезпечення 60% щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій" з урахуванням виплаченої суми. На виконання рішення суду В/ч мала виплатити позивачу 87 062,85 грн., проте виплатила на 16 977,25 грн. менше, оскільки, за твердженнями ОСОБА_1 , в порушення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», не виплатила таку компенсацію.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що кошти, які підлягали для виплати позивачу виплачувались за період, коли Постановою №44 (в редакції від 15.01.2004 р.) компенсація податку на доходи звільненим військовослужбовцям не передбачалась. Апелянт зазначає, оскільки позивачу нарахована та виплачена сума грошової допомоги відповідно до рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.02.2018 року по справі № 814/2434/17 підлягала виплаті на день звільнення (03.06.2016 року), до нього не може бути застосована Постанова КМУ №44 (в редакції 31.05.2017 року). Отже, апелянт наголошує, що застосуванню підлягають ті норми, які були чинні на момент, коли позивач був виключений зі списків особового складу частини, адже саме в цей момент він набув права на отримання грошового забезпечення при звільненні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, та таким, що винесено без порушень норм матеріального та процесуального права, а вимоги апеляційної скарги є такими, що не ґрунтуються на нормах права.

Відповідно до ст. 263 КАС України дана справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.09.2018 державний виконавець Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрив виконавче провадження ВП № 57132291 за заявою ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.03.2018, що був виданий на підставі Рішення суду (арк. спр. 36, 37-38, 44-45).

На виконання рішення суду відповідач нарахував позивачу суму 87 062,85 грн. грошової допомоги при звільненні (арк. спр. 52), при цьому утримав податок з доходів фізичних осіб (15 671,31 грн.) та військовий збір (1 305,94 грн.).

09.10.2018 відповідач перерахував платіжним дорученням № 2566 на картковий рахунок позивача 70 085,60 грн. (арк. спр. 49).

16.10.2018 позивач звернувся до відповідача з приводу виплати компенсації суми податку з доходів фізичних осіб (арк. спр. 14), проте В/ч листом від 07.11.2018 № 350/118/2800/пс (а.с. 15) повідомила позивача про безпідставність його вимог, оскільки на день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та здійсненні нарахування належних грошових виплат, військова частина НОМЕР_1 ккерувалась положеннями Постанови КМУ № 44 від 15.01.2004 р., на момент виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та здійсненні нарахування належних грошових виплат постанова КМУ №375 від 31.05.2017 року не існувала, а тому не могла бути застосована до даних правовідносин.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, проте зауважував, що сума компенсації, яку мав виплатити відповідач, дорівнює 15 671,31 грн. (а.с. 52), а не 16 977,25 грн., як вказав позивач, оскільки Порядком № 44 виплата щомісячної грошової компенсації сум військового збору не передбачена.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. N 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі-Порядок №44).

Відповідно до п.1 Порядку №44 (в редакції, яка була чинною до 03.06.2017 р.) цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Відповідно до п.2 Порядку №44 (в редакції, яка була чинною до 03.06.2017 р.) грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

Відповідно до п.2 Порядку №44 (в редакції, яка діє з 03.06.2017 р.) грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із

служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з п.3, п.4 Порядку №44 (в редакції, яка діє з 03.06.2017 р.) виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Таким чином, апелянт був зобов`язаний, одночасно з виплатою позивачу грошової допомоги при звільненні, виплатити компенсацію.

Колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про те, що оскільки позивачу нарахована та виплачена сума грошової допомоги відповідно до рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.02.2018 року по справі № 814/2434/17 підлягала виплаті на день звільнення (03.06.2016 року), до нього не може бути застосована Постанова КМУ №44 (в редакції Постанови КМУ N 375 від 31.05.2017 р.), оскільки застосуванню підлягають норми чинної на момент проведення виплат редакції Порядку № 44.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов