Справа № 420/957/19
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/957/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Кудряшової А.В.

За участю сторін:

Представника позивача: Гуменюк А.В.

Представника відповідача: Кисельова О.М.

Представника 3-ої особи: Хроненка Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» до головного управління ДФС в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національне антикорупційне бюро України, про визнання протиправними та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром», в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ головного управління ДФС (Державної фіскальної служби) в Одеській області №1115 від 14.02.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ №1115 від 14.02.19 року є безпідставним, протиправним та таким, що порушує права ТОВ «Фінсервіс Пром», оскільки не містить чітких підстав для проведення документальної позапланової виїзної перевірки. Також в оскаржуваному наказі, як на підставу для проведення перевірки, ГУ ДФС в Одеській області посилається на доповідну записку заступника начальника ГУ ДФС в Одеській області Бондаренко А.Б. від 31.01.2019 року №73/11/15-32-14-10-05, однак, такої підстави, як наявність доповідної записки, ані Податковий, ані Митний кодекси не містять. Крім того, надісланий ГУ ДФС в Одеській області на адресу позивача запит також не містить конкретних підстав для його надіслання, в ньому не зазначено, які саме факти свідчать про недостовірність відомостей щодо вартості імпортованого позивачем товару та його класифікації.

З огляду на вищезазначене, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області №1115 від 14.02.2019 року.

Ухвалою суду від 25.02.2019 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст. 262 КАС України.

08.04.2019 року на підставі заяви відповідача та у зв`язку із необхідністю встановити відповідні факти та обставини із дослідженням думки та правової позиції учасників справи, отримання від учасників справи додаткових письмових доказів, ухвалою суду подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

До участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено Національне антикорупційне бюро України (далі НАБУ).

06.05.2019 року, 10.06.2019 року у справі були проведені підготовчі судові засідання, в яких учасники справи надали пояснення, в тому числі і письмові (а.с. 132-137, 153-157), відзив на адміністративний позов (а.с. 40-45), відповідь на відзив (а.с. 57-62) та додаткові письмові докази (а.с. 46-54, 68-76, 82-90, 96-104, 138-147).

Ухвалою суду від 10.06.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та призначений розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, та зазначив, що і письмовий запит про надання інформації від 15.01.2019 року №592/10/15-32-14-10-07 і оскаржуваний позивачем наказ складений податковим органом на виконання та з дотриманням вимог Податкового та Митного кодексів України, з огляду на що у головного управління ДФС в Одеській області були всі законні підстави для проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національне антикорупційне бюро України - проти задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» також заперечував та зазначив, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000682 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Також представником НАБУ зазначено, що у ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що в 2016-2017 роках службовими особами Київської міської митниці ДФС, Київської митниці ДФС, Одеського окружного адміністративного суду через умисне зловживання своїм службовим становищем, використання службового становища всупереч інтересам служби здійснювалось сприяння юридичним особам, зокрема ТОВ «Фінсервіс Пром», по заниженню митної вартості імпортованих в Україну товарів, чим було спричинено тяжкі наслідки державним інтересам.

У зв`язку з цим Національним антикорупційним бюро листом від 09.08.2018 року №0434-186/30721 перед ДФС України було ініційовано проведення перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів вищезазначеними юридичними особами, які фігурують у даному кримінальному провадженні, у тому числі і позивачем.

Листом ДФС України від 15.01.2019 року головному управлінню ДФС в Одеській області було доручено вжити відповідних контрольно-перевірочних заходів у порядку, визначеному статтями 345-354 Митного кодексу України, з огляду на що у відповідача виникла обґрунтована та законодавчо-встановлена необхідність для здійснення належного митного контролю у вигляді направленого до ТОВ «Фінсервіс Пром» запиту від 15.01.2019 року №592/10/15-32-14-10-07 Про надання інформації та копій документів, який містив фактичну підставу для направлення останнього.

Водночас, внаслідок ненадання запитуваної інформації та документального підтвердження, у Головного управління ДФС в Одеській області виникло право на проведення позапланової перевірки згідно з нормами МК України через безпідставну відмову з боку підприємства надати інформацію та копію документів на запит.

Судом у справі встановлено наступне.

09.08.2018 року листом Національного антикорупційного бюро України № 0434-186/30721 було ініційовано перед ДФС України проведення перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи юридичних осіб, які фігурують у кримінальному провадженні №0000682 від 11.10.2017 року та №0000679 від 09.07.2018 року, серед яких наявне ТОВ «Фінсервіс Пром» (а.с. 71-75).

Листом від 14.01.2019 року №1101/7/99-99-14-04-02-17 Державна фіскальна служба України повідомила головне управління ДФС в Одеській області про необхідність вжиття відповідних контрольно-перевірочних заходів, у порядку визначеному статтями 345-354 Митного кодексу України, на предмет правильності визначення митної вартості імпортованих товарів суб`єктами ЗЕД, серед яких наявне також і ТОВ «Фінсервіс Пром». До зазначеного листа також було додано копії окремих матеріалів досудових розслідувань в 3 томах (а.с. 50).

З огляду на вищезазначене 15.01.2019 року, на підставі п. 5 статті 334 Митного Кодексу України, головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області на адресу ТОВ «Фінсервіс Пром» було надіслано запит №592/10/15-32-14-10-07 Про надання інформації та копій документів. У запиті було зазначено, що позивачем протягом 2017 - 2018 років було здійснене митне оформлення товарів у митному режимі імпорт за 102 митними деклараціями. З огляду на що, з метою перевірки відомостей стосовно товарів, імпортованих ТОВ «Фінсервіс Пром», та у зв`язку із виявленням фактів, що свідчать про можливе порушення позивачем митного законодавства України при ввезені товарів на митну територію України, позивачу було запропоновано надати до головного управління ДФС в Одеській області належним чином завірені копії митних декларацій та документи, що стали підставою для митного оформлення товару, ввезеного в режимі імпорту на митну територію України, у тому числі: зовнішньоекономічні договори (контракти), специфікації, додатки до них, тощо, які стосуються поставки вказаних товарів та інші товаротранспортні та комерційні документи; документи, які підтверджують вартість товару, що заявлена у митних деклараціях (у тому числі митні декларації країн відправлення); договори на страхування вантажів, що імпортувались; договори на перевезення вантажів; платіжні, банківські та бухгалтерські документи, що підтверджують факт оплати поставки імпортованих товарів; статутні документи (а.с. 51).

У відповідь на вищезазначений запит ТОВ «Фінсервіс Пром» листом від 25.01.2019 року №012/1-01/19 повідомило головне управління ДФС в Одеській області про відмову у наданні копій документів, оскільки отриманий ним запит, на думку підприємства, оформлений з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема в запиті не зазначено конкретні підстави для його надсилання, не вказано, які саме факти свідчать про недостовірність щодо вартості товару та його класифікації (а.с. 52-53).

У зв`язку із ненаданням пояснень на запит та відмови у наданні документів заступником начальника ГУ ДФС в Одеській області Бондаренко А.Б. 31.01.2019 року складено доповідну записку №73/11/15-32-14-10-05 з пропозицією призначити відповідно до п.2 ч.7 ст.346 Митного кодексу України документальну позапланову виїзну перевірку дотримання ТОВ «Фінсервіс Пром» вимог законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року (а.с. 54).

14.02.2019 року, відповідно до вимог п. 2 ч. 7 ст. 346 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI та на підставі доповідної записки заступника начальника ГУ ДФС в Одеській області Бондаренко А.Б від 31.01.2019 року №73/11/15-32-14-10-05, начальником головного управлінням ДФС в Одеській області було прийнято наказ №1115 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» за митними деклараціями за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року (а.с. 46).

На підставі вищезазначеного наказу фахівцями контролюючого органу 19.02.2019 року було здійснено вихід за податковою адресою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром», однак співробітникам головного управління ДФС в Одеській області було відмовлено у допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, про що було складено відповідний акт №165/15-32-14-10-22/40874863 (а.с. 48).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 14.02.2019 року №1115, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Дослідивши адміністративний позов, відзив головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, пояснення третьої особи, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до пп. 20.1.2, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПКУ передбачено, що контролюючі органи мають право: для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики, його територіальні органи.

Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 334 Митного кодексу України, правоохоронні органи, фінансові установи та інші контролюючі органи України відповідно до законодавства на письмові запити органів доходів і зборів або з власної ініціативи інформують органи доходів і зборів про наявні відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

З метою здійснення митного контролю після випуску товарів органи доходів і зборів мають право направляти письмові запити та отримувати документи або їх засвідчені копії, інформацію (у тому числі в електронній формі), що стосуються переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України або за її межами.

У відповідності до вимог пункту 7 частини 1 статті 336 Митного кодексу України, митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 345 Митного кодексу України, документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться органами доходів і зборів з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Відповідно до п.2 ч.7 ст.346 Митного кодексу України, документальною позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка підприємства, яка не передбачена планами роботи органу доходів і зборів і може проводитися якщо виявлено факти або отримано документальну інформацію, які свідчать про порушення підприємством вимог законодавства з питань державної митної справи, якщо підприємство не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту.

Системно аналізуючи вказані норми, вбачається, що обов`язковою передумовою здійснення документальної позапланової перевірки є, зокрема, направлення запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження.

В свою чергу порядок складання та оформлення запитів органами доходів і зборів врегульовано Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VІ та Порядком періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом затвердженим Постановою КМУ №1245 від 27.12.2010 року (далі - Порядок №1245).

Відповідно до положень п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;

акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Пунктами 9, 10 Порядку №1245 визначено, що органи державної податкової служби мають право звернутися до суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та документального підтвердження такої інформації. В окремих випадках зазначений запит може надсилатися з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису органу державної податкової служби.

Запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують (п.10 Порядку №1245).

Згідно п.12 вказаного Порядку письмовий запит про подання інформації надсилається суб`єкту інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлення за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, фактів, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, отриманих злочинним шляхом, та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, виникнення потреби у визначенні рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок; виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; подання щодо платника податків скарги про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; проведення зустрічної звірки; в інших випадках, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до п.16 вказаного Порядку у разі коли запит складено з порушенням вимог, визначених у пунктах 9 і 10 цього Порядку, суб`єкт інформаційних відносин звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

При цьому, згідно п.п.16.1.5 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

З матеріалів справи вбачається, що направлений ГУ ДФС в Одеській області на адресу ТОВ «Фінсервіс Пром» запит містив фактичну підставу для його направлення, а саме аналіз митних декларацій та правову підставу - п. 5 ст. 334 Митного кодексу України. Крім того, запит містив опис інформації, що запитується, перелік документів, що її підтверджують, був підписаний заступником керівника контролюючого органу та скріплений печаткою цього контролюючого органу.

Щодо твердження позивача, що в запиті зазначається підстава можливе порушення митного законодавства, то суд зазначає, що остаточне встановлення факту порушення суб`єктами господарювання вимог митного законодавства можливе лише за наслідками проведення перевірки.

Також суд зазначає, що проведення перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи юридичних осіб, які фігурують у кримінальних провадженнях від 11.10.2017 року №0000682 та від 09.07.2018 року №00679, серед яких було наявне ТОВ «Фінсервіс Пром», було ініційоване Національним антикорупційним бюро України.

Право на розголошення даної отриманої інформації у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України у контролюючого органу відсутнє, оскільки ч.1 ст.222 Кримінального процесуального кодексу України визначає, що відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

З огляду на вищезазначене суд прийшов до висновку, що запит Головного управління ДФС в Одеській області від 15.01.2019 року №592/10/15-32-14-10-07 відповідав положенням п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України та п. 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом №1245 від 27.12.2010 року.

Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно із абз. 4, 5 пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК, документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 349 Митного кодексу України, посадові особи органу доходів і зборів мають право приступити до проведення документальної (планової чи позапланової) виїзної перевірки декларанта чи зустрічної звірки на підприємстві за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення керівнику відповідного підприємства або уповноваженій ним особі під розписку посвідчення на право проведення перевірки, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу доходів і зборів, мета проведення перевірки, вид (планова чи позапланова) та підстави її проведення, дати початку та закінчення перевірки, посади, спеціальні звання та прізвища посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, пред`явлення службових посвідчень зазначених осіб, а також надання копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки.

Разом з цим, вимоги щодо змісту наказу врегульовано абз. 3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, згідно якого в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ відповідача №1115 від 14.02.2019 року відповідає вимогам абз.3 п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України, а саме містить дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта, який перевіряється, адресу об`єкта, перевірка якого проводиться, мету, вид, підстави для проведення перевірки, дату початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися, а також підписаний керівником контролюючого органу та скріплений печаткою цього контролюючого органу.

Підставою для проведення перевірки в даному випадку зазначено п. 2 ч. 7 ст. 346 Митного кодексу України, тобто ненадання пояснень та їх документальне підтвердження на обов`язковий письмовий запит органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту.

Крім того, в наказі №1115 від 14.02.2019 року в якості підстави здійснення перевірки зазначено доповідну записку заступника начальника ГУ ДФС в Одеській області Бондаренка А.Б. від 31.01.2019 року № 72/11/15-32-14-10-05.

Згідно з пп. 1.2.2 п. 1.2 Розділу 1 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затвердженого наказом Державної фіскальної служби від 31.07.2014 року №22, при організації проведення документальної позапланової (крім перевірок, визначених у п.1.2.3 цього пункту) або фактичної перевірки обґрунтовані пропозиції щодо необхідності її проведення оформлюються доповідною запискою (висновком) за підписом керівника відповідного структурного підрозділу, який має інформацію, що може слугувати підставою для проведення документальної позапланової або фактичної перевірки відповідно до чинного законодавства. Доповідна записка (висновок) надається на розгляд керівника (його заступника або уповноваженої особи) органу ДФС, який приймає рішення про доцільність проведення такої перевірки та визначає підрозділ, який буде здійснювати (очолювати) цю перевірку, відповідати за її організацію, у тому числі направлення повідомлення до Інформаційно-аналітичної групи, координацію дій залучених до перевірки працівників інших структурних підрозділів та органів ДФС, а також реалізацію матеріалів перевірки.

Таким чином, на думку суду, посилання в наказі на доповідну записку є цілком обґрунтованими та законними, оскільки буде проводитись перевірка дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи юридичної особи, яка фігурує у кримінальних провадженнях, матеріали досудового розслідування по яким не можуть бути розголошені.

Крім того, суд зазначає, що окремі дефекти запиту про надання інформації не впливають на обов`язок позивача надати всю необхідну інформацію за запитом, оскільки відсутність або неповнота посилань на конкретні джерела отримання податкової інформації не повинні розглядатися як підстава для визнання запиту таким, що не відповідає вимогам пункту 73.3 Податкового кодексу України, та, як наслідок, бути підставою для визнання наказу про проведення податкової перевірки протиправним.

В свою чергу окремі дефекти оформлення наказу про призначення перевірки не повинні розглядатися як підстава для визнання наказу протиправним, якщо зі змісту такого наказу можна ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення відповідної перевірки. Податковим кодексом України та Митним кодексом України не передбачено необхідності зазначати в наказі про проведення перевірки інформації, що свідчить про можливі порушення з боку позивача вимог законодавства, натомість наказ про проведення перевірки від 14.02.2019 року №1115 містить вказівку на підставу проведення перевірки - п. 2 ч. 7 ст. 346 Митного кодексу України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05.03.2019 року по справі №813/4376/17.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши обставини справи суд, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, дійшов висновку про те, що головним управлінням ДФС України в Одеській області доведено в судовому засіданні, що оскаржуваний позивачем наказ прийнято контролюючим органом на підставі положень чинного законодавства, в межах повноважень суб`єкта владних повноважень та у передбачений законодавством спосіб, у зв`язку з чим адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Виходячи з необхідності відмови судом у задоволенні позовних вимог позивача, у суду відсутні підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судових витрат.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 72-77, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» (65007, м. Одеса, вул. Водопровідна, 1А) до головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національне антикорупційне бюро України (03035, м. Київ, вул. Василя Стуса, 3) про визнання протиправними та скасування наказу відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та п.п.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 20 червня 2019 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.