Справа № 160/1947/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року Справа № 160/1947/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною, скасування вимоги та зобов`язання вчинити певні дії,-
04.03.2019р.ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам ст.ст.160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
У зв`язку з виправленням позивачем вказаних в ухвалі суду від 04.03.2019 р.недоліків позовної заяви, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р. відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання письмового відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову.
03.04.2019р. позивач до суду надіслав заяву про збільшення позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2019р.заяву про збільшення позовних вимог повернуто позивачу.
На виконання вимог вказаної ухвали суду 26.03.2019 р. на адресу суду 15.04.2019р. надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області під час винесення податкової вимоги діяло у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України, у зв`язку з чим, податкова вимога є обґрунтованою та законною.
25.04.2019р. позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд:
-зобов`язати Головного управління ДФС у Дніпропетровській області внести зміни у всі відповідні реєстри, в яких чітко визначити Позивача як фізичну особу-підприємця з ознаками провадження незалежної професійної діяльності (арбітражний керуючий) відповідно до п.п.4 п.6.7. розд. VI Порядку №1588.
25.04.2019р. відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив, що фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність та одночасно провадить незалежну професійну діяльність, веде окремий облік оподаткування доходів/витрат, отриманих/понесених від провадження незалежної професійної діяльності і підприємницької діяльності та здійснює окремо розрахунки з бюджетом.
07.05.2019р. відповідачем до суду надано додаткові письмові пояснення, відповідно до яких просив у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2019р. прийнято заяву від 25.04.2019р. про збільшення позовних вимог та продовжено строк для вчинення процесуальних дій до 23.05.2019р.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст. 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид діяльності позивача - інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у. (код КВЕД 74.90).
28.03.2019р.до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відомості про припинення підприємницької діяльності позивача.
З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснював господарську діяльність як арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) на підставі наступних ліцензій: ліцензія Міністерства економіки України, серія АА № 047643 від 17.08.2001р.; ліцензія Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, серія АА №779211 від 17.08.2004р.; ліцензія Державного департаменту з питань банкрутства серія АВ НОМЕР_1 347153 від 16.08.2007р.; ліцензія Міністерства юстиції України, серії АД № 040845 від 21.08.2012р. та з 08.02.2013р.на підставі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) №43.
Відповідно до реєстраційних даних АІС «Податковий блок» позивач перебуває на податковому обліку в ДПІ у Красногвардійському (Чечелівському) районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області як фізична особа - підприємець з 15.06.2001 р., як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність «арбітражний керуючий» - встановлення ознаки з 25.02.2013 р.
Не погодившись з вимогою від 13.11.2018р. №Ф-3240-50 від 14.11.2018 року, позивач направив до ДФС України скаргу від 02.01.2019р. № 02/01-2019. Проте, рішенням Державної фіскальної служби України від 08.02.2019 р. №6493/6/33.99-11-05-02-25 вимогу від 13.11.2018р. №Ф-3240-50 р. залишено без змін, а скаргу - без задоволення.
Позивач вважає вищезазначені податкові вимоги протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08 липня 2010 року (далі - Закон № 2464), Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року (далі - Закон № 1669) та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Згідно з пунктом 65.1 статті 65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Разом з тим, відповідно до пункту 65.2 статті 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.
При цьому, відповідно до підпункту 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 Податкового кодексу України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.
Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.
Відповідно до положень пунктів 178.1, 178.2 статті 178 ПК України, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Згідно з частинами 1 та 3 статті 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII з відповідними змінами, арбітражні керуючі є суб`єктами незалежної професійної діяльності. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Законом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.
З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що діяльність арбітражних керуючих підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.
Разом з тим, відповідно до положень частини 4 пункту 6.7 Розділу VI Порядку обліків платників податків та зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1588 09 грудня 2011 року, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. У такому разі фізична особа зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання заяву за формою № 5-ОПП з позначкою «Зміни» та копію документа, що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності. Відповідна заява позивачем була подана ще 18.07.2013 року, в якій він зазначив основний вид діяльності за КВЕД код 70.22 консультування з питань комерційної діяльності й управління ( а.с.64).
Судом вствновлено, що позивач займається діяльністю арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та перебуває на обліку в податковому органі як фізична особа-підприємець, арбітражний керуючий.
Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;
Згідно з п.4, п.5 ч.1 ст. 4 Закону України № 2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
З аналізу вищевказаних норм права вбачається, що законодавець чітко розмежовує фізичних осіб-підприємців, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом України № 2464 не передбачений.
Облік платників єдиного внеску здійснюється відповідно до ст. 5 Закону України № 2464, зокрема відповідно до частини 3 статті 5 Закону України № 2464 взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 116 від 24 листопада 2014 року.
Таким чином, до позивача, якого зареєстровано як фізичну особу-підприємець згідно з Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», не можуть застосовуватись положення ч.3 ст.5 Закону України № 2464, що нівелює висновок податкового органу щодо можливості «подвійного» оподаткування до позивача.
Зазначені висновки суду підтверджуються також положеннями п.2 ч.1 ст.7 Закону України № 2464, відповідно до яких єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Разом з тим, п.3 ч.1 ст.7 Закону України № 2464 передбачено, що єдиний внесок нараховується для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування є сума, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України № 2464. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивач, перебуваючи на податковому обліку, як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування на виконання норм діючого законодавства повинен перебувати на податковому обліку як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, та вести єдиний податковий облік та сплату податків саме як фізична особа-підприємець із зареєстрованими видами діяльності, що і зроблено позивачем, відтак, суд не вбачає порушень законодавства в порядку обліку позивача.
Суд звертає увагу, що за період з 01.01.2018р. по 31.01.2019р. позивачем як фізичною особою провадження незалежної професійної діяльності у повному обсязі були сплачені єдині внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується копіями платіжних доручень, які знаходяться у матеріалах справи.
Аналогічна правова позиція підтверджується практикою Вищого адміністративного суду України, зокрема, постановою від 21.01.2016 р. у справі №808/7758/13-а, в якій суд дійшов висновку, що особа, яка перебуває на обліку в органі державної податкової служби як фізична особа-підприємець не потребує додаткової реєстрації як самозайнята особа.
Таким чином,враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача внести зміни у всі відповідні реєстри, в яких чітко визначити позивача як фізичну особу-підприємця з ознаками провадження незалежної професійної діяльності (арбітражний керуючий) відповідно до пп.4 п. 6.7 розділу VI Порядку 1588, суд зазначає, що згідно з нормами Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Порядку № 1162 та Порядку № 1588 відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань взяття на податковий облік та облік платника єдиного внеску, а також щодо зняття з такого обліку, а отже, суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно достатті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем не підтверджено належними доказами правомірність винесення ним спірних податкових вимог, а отже позоні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства У країни,суд, -
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області і на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) М.В. Дєєв

Рішення не набрало законної сили 24.05.2019р.

Помічник судді І.В. Калита

З оригіналом згідно

Помічник судді І.В. Калита