Справа № 826/14722/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Амельохін В.В.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Пилипенко О.Є.;
за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року (розглянута у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, м. Київ, дата складання повного тексту рішення відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року, ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, МОУ) про:
- визнання протиправними дії відповідача щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;
- скасування рішення відповідача від 23.06.2017р. у частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби;
- зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, з урахуванням висновків суду.
Позовні вимоги мотивовані протиправними діями та рішенням відповідача щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності IІ групи, що настала внаслідок захворювання, яке пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ) щодо не призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ) від 23.06.2017р. у частині відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Зобов`язано Міністерство оборони України 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, з урахуванням висновків суду.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.
Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних Силах з 01.11.1986 р. по 10.01.1989 р.
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30.11.2015р. №4498 встановлено, що поранення, (контузія) та захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії.
Згідно довідки до акту МСЕК від 22.01.2016 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 20.01.2016 р. у зв`язку із пораненням, контузією та захворюваннями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до Департаменту фінансів Міністерства оборони України документи на одержання позивачем одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільнених з військової служби (зборів, резерву).
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженого Міністром оборони України від 10.06.2016 р. № 46, позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення.
Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся з позовом до Солом`янського районного суду міста Києва.
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва 01.12.2016 р. у справі №760/17336/16-а позов задоволено частково, визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності - 20.01.2016 року. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 р. скасовано постанову Солом`янського районного суду міста Києва 01.12.2016 р., а позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України від 10 червня 2016 року №46, оформлене протоколом, в частині повернення на доопрацювання Чернігівському обласному військовому комісаріату документів стосовно ОСОБА_1 для виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання Чернігівському обласному військовому комісаріату документів стосовно ОСОБА_1 для виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Так, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017р. Міністерством оборони України 23.06.2017 р. прийнято рішення, яке оформлено Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №66, затвердженого Міністром оборони України 26.06.2017 р., яким скасовано п. 131 протоколу №46 від 10.06.2016р. щодо ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову йому у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки заявником не подано документ, що свідчить про обставини поранення.
Позивач, вважаючи дії та рішення відповідача щодо відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги протиправними, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; (п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Згідно із п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
У відповідності до Ч.9 ст.16-3 вищезазначеного Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Пунктом 6 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується:
1) військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після Гї звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності І групи;
200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;
150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;
Відповідно до пп. 11-13 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язьсу інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії:
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Отже, Порядком № 975 визначено обов`язковий перелік матеріалів, що подаються для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги.
Порядок №975 не передбачає заміну одного документу іншим або прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги за відсутності хоч одного документу з переліку матеріалів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії про встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв (протокол ЦВЖ від 30.11.2015 року №4498) вбачається, що поранення (контузія) і захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Фактично Центральною військово-лікарською комісією встановлений причинний зв`язок між пораненням (контузією), захворюванням з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Але, не зважаючи на наявність причинного зв`язку між пораненням (контузією) з виконанням обов`язків військової служби існують умови, при яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Відповідно до пункту 19 Порядку №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:
вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
подання особою за відомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Таким чином, Порядком №975 передбачено подання заявником уповноваженому органу копії документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Колегія суддів звертає увагу на те, що як вбачається з матеріалів справи, таких документів не додано.
Пунктом 21.22 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджено наказом Міністра оборони України 14.08.2008 N402 (далі - Положення №402), визначено, що розшук архівних документів, необхідних для вирішення питання про причинний зв`язок захворювань (поранень) колишніх військовослужбовців, проводять віііськові комісаріати.
Штатні ВЛК також проводять розшук додаткових документів та надають консультації з питань визначення причинного зв`язку захворювань (поранень) у колишніх військовослужбовців.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що існує відповідна практика, щодо надання архівних довідок з Архіву військово - медичних документів військово-медичного музею Міністерства оборони РФ (Центрального архіву Міністерства оборони РФ) підтверджуючих обставини (факт) отриманих поранень, контузій, травм, іншої інформації.
Та вказує на те, що документів про причини та обставини поранення не надано, не надано доказів в тому числі, що позивач звертався за їх отриманням та допомогою в їх отриманні, до відповідних органів, зокрема до архівних установ Російської Федерації.
Дане твердження підтверджується додатками до заяви про виплату одноразової грошової допомоги.
Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), на яку посилається представник відповідача, наведена у додатку №5 до Положення 402, відповідно до якої визначаються обставини отримання поранення, видається лише з 14 серпня 2008 року, коли МО України було видано Наказ № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», а поранення, контузію та захворювання позивач отримав у 1987 році і на той період зазначеної форми довідки не існувало.
Також вказує, що законодавство Радянського Союзу у період проходження позивачем військової служби та після звільнення зі служби також передбачало отримання документа, що свідчить про причини та обставини поранення, за відповідною формою.
Так, згідно ст.ст. 60, 114, 121 «Положення о медицинском освидетельствовании в Вооруженньїх Силах СССР (на мирное и военное время)», введеного в дію наказом Міністерства оборони СРСР від 09 вересня 1987 року № 260, передбачено надання «справки об обстоятельства раненим, контузии, травмьі, увечья» за формою згідно Додатку № 18. Фотокопія додатку №18 додана до матеріалів справи, не досліджена судом першої інстанстанції.
Приписи статей 44, 70 «Положення о медицинском освидетельствовании в Вооруженньїх Силах СССР», введеного в дію наказом Міністерства оборони СРСР від 03 вересня 1973 року № 185, також передбачали надання достовірних даних щодо обставин, за яких були отримані поранення (контузія, травми, пошкодження). Належними документами, що могли підтверджувати дані обставини, були визначені акт, затверджений командиром частини, довідка командира або лікаря частини, службово-медична характеристика, (витяг з відповідних актів Міністерства оборони СРСР додано до матеріалів справи).
Таким чином, законодавчо визначено форму документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) як у радянський період так і зараз.
А тому висновок суду про відсутність форми документу про обставини поранення не відповідають дійсності та матеріалам справи.
Також, про наявність поранень зазначається в військовому квітку.
Відповідний запис підписується посадовою особою військової частини де проходив службу військовослужбовець та скріплюється гербовою печаткою військової частини (як приклад до матеріалів справи додано фотокопії сторінок військових квитків інших осіб).
Колегія суддів зазначає, що до позову не додано копію військового квитка.
Військовий квиток є одним із основних документів суворого обліку де здійснюються відповідні записи про проходження військової служби, військову спеціальність, отриманні поранення та контузії, право на носіння збої та її вид та інше. Відповідні записи завіряються підписами та печатками відповідних командирів частин або військового комісаріату.
А тому військовий квиток є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 73. 74 КАС України.
Окрім зазначеного, вище колегія суддів зазначає, що єдиним підтвердження поранення пов`язаного з проходженням служби написано у висновку спеціаліста у галузі судово медичної експертизи від 18.08.2015 №1526/ж, де зазначено, що зі слів позивача у 1987 році під час проходження служби в Афганістані він отримав осколкові поранення голови, тулуба, лівої руки та правої ноги.
Також, у висновку зазначено, що описані рубці є наслідком загоєння ран, які могли бути спричинені у зазначений строк, тобто у 1987 році
Тобто, ран отриманих 28 років назад і про які не має жодного документального підтвердження крім слів ОСОБА_1 .
А тому даний висновок не може слугувати доказом обставин поранення позивача.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що не вбачається з наданих копій документів, що поранення (контузія) отримані саме під час участі в бойових діях в ДР Афганістан (країні де велись бойові дії) 28 років назад і про які не має жодного документального підтвердження крім слів ОСОБА_1 .
Також, вказує, що надана відповідачу разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, копія витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії не містить інформацію про обставини поранення позивача, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження № 198240 від 04 лютого 2016 року та протокол засідання Центральної військо лікарської комісії від 30 листопада 2015 року № 4498, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить висновку, що позивачем не додано документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а рішення Центральної військо лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, викладене у формі протоколу № 4498 від 30 листопада 2015 року, в обставинах цієї справи не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №822/220/18.
Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, що діє на даний час, передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Позивач не заперечує, що проходив військову службу на посадах рядового складу, а отже проходив строкову військову службу.
Відповідно до витягу з протоколу засідання ЦВЛК від 30.11.2015 року №4498 поранення (контузія) і захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Таким чином, інвалідність позивачу встановлена внаслідок поранення (контузії), захворювання, які він переніс під час проходження військової служби на посадах рядового складу, а отже під час проходження строкової військової служби.
Колегія суддів вказує, що інвалідність позивачу встановлена внаслідок поранення (контузії) яке він, з його слів, отримав під час проходження військової служби в 1987 році на посадах рядового складу, а отже під час проходження строкової військової служби.
Підпунктом 8 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( далі - Закон № 2011-ХІІ) в редакції чинній на сьогоднішній день, визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону №2011-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Згідно ч. 6 ст. 2 цього ж Закону існують такі види військової служби; строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Таким чином, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
Колегія суддів зазначає, що п.8 ч.6 ст. 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема, особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби; визначення умови за якої виплачується одноразова грошова допомога - часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності.
Так як, позивачу, особі, яка проходила лише строкову військову службу, встановлено інвалідність, а не часткову втрату працездатності, то і права на отримання одноразової грошової допомоги він не має.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі №750/5074/17.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку щодо задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановлянням нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задоволити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року скасувати.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено 19 червня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

О.Є. Пилипенко