Справа № 280/123/19
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

13 червня 2019 року 19 год. 18 хв.Справа № 280/123/19 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сацький Р.В., за участі секретаря судового засідання Серебрянниковій О.А. та сторін

від позивача: адвокат Дуда С.В.,

від відповідача: Русаков О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ДРФО НОМЕР_1 )

до Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області (72500, Запорізька область, смт Якимівка, вул. М. Патріотів, буд. 10 - А, ),

про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення 20 - ї сесії VII скликання відповідача від 26.12.2018 №»30 «Про дострокове припинення повноважень Якимівського селищного голови» з дня його ухвалення;

-допустити негайне виконання рішення суду про визнання протиправним та скасування рішення 20 - ї сесії VII скликання відповідача від 26.12.2018 №»30 «Про дострокове припинення повноважень Якимівського селищного голови» з дня його ухвалення.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що спірне рішення незаконне, оскільки воно прийнято з грубим порушенням порядку його прийняття, всупереч вимог діючого законодавства, а обставини наведені в ньому, такі що не відповідають дійсності і є припущенням деяких депутатів, зацікавлених в зриві стабільної роботи селищної ради. Розгляду питання про дострокове припинення повноважень селищного голови на спільному розгляду усіх постійних комісій не розглядалося, проект рішення, всупереч вимогам розділу 3 Положення, не вивчався, будь -які обґрунтування та мотиви прийнятої рекомендації відсутні.

Ухвалою суду від 14.01.2019 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 13.02.2019 о/об 16 год. 00 хв. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Від представника відповідача через канцелярію суду (вх. №5383) було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що при прийнятті оспорюваного рішення мова йде про те, що ОСОБА_2 не забезпечила здійснення наданих їй повноважень, передбачених ст.13 Закону України «Про теплопостачання», і посилання позивача на відсутність судових рішень з даного питання є недоречним, адже воно необхідно було б у випадках дострокового припинення повноважень на підставі порушення Конституції або законів України, права і свобод громадян. На думку відповідача, позивач не є суб`єктом правовідносин, які склалися в результаті прийняття оскаржуваного рішення, відповідно і дане рішення не може порушувати прав, свобод чи інтересів позивача. Відповідач, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 13.03.2019 призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.03.2019 об 16 год. 00 хв.

Від позивача через канцелярію суду (вх. №11576) була подана відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 16.05.2019 призначено підготовче засідання призначено на 16.05.2019 об 16 год. 00 хв.

Від представника позивача через канцелярію суду (вх. № 19898) надійшла заява про закінчення підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 16.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 13.06.2019 о/об 17 год. 00 хв.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

05.12.2017 рішенням першої сесії сьомого скликання Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області №2 ОСОБА_2 набула своїх повноважень як голова Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області з 05.12.2017.

26.12.2018 рішенням двадцятої сесії сьомого скликання Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 26.12.2019 №30 «Про дострокове припинення повноважень Якимівського селищного голови ОСОБА_2 », у зв`язку з невиконанням ряду соціально-економічних програм, порушенням виконання рішень сесій селищної ради, неналежним ставленням до вирішення питань, пов`язаних з економічним розвитком територій в межах Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, з метою стабілізації соціально-економічної ситуації, та можливості оперативного вирішення нагальних побутових проблем Якимівської селищної ради, розглянувши та обговоривши звернення групи депутатів селищної ради від 26 грудня 2018 року, були достроково припинені повноваження Якимівського селищного голови ОСОБА_2 .

Так, в оспорюваному рішенні «Про дострокове припинення повноважень селищного голови ОСОБА_2 » зазначено, що «Станом на 26 грудня 2018 року на території Якимівської селищної ради склалась критична ситуація, пов`язана з відключенням від централізованого теплопостачанням ряду багатоквартирних житлових будинків. Через вказану обставину сотні мешканців смт. Якимівка, серед яких немало людей похилого віку, малолітніх дітей, інвалідів під час опалювального сезону залишились без тепла в своїх помешканнях. Вихід з вказаної ситуації шляхом переобладнання опалення з централізованого на індивідуальне виявився абсолютно неприйнятним для багатьох мешканців через непосильні фінансові затрати. Вказана ситуація значною мірою створює соціальну напругу в суспільстві, порушує нормальний життєвий ритм громадян, які замість можливості працювати вимушені постійно ходити зі скаргами та проханнями по різним інстанціям, телефонувати на Урядову гарячу лінію, звертатись до органів державної влади різного рівня.

Не погоджуючись із даним рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Заслухавши представників сторін, враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Обґрунтовуючи незаконність прийнятого рішення, позивач зазначає про наступне: "спірне рішення не відповідає вимогам щодо описової, мотивувальної та резолютивної частини висновків та рекомендацій.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», повноваження сільського, селищного, міського голови можуть бути достроково припинені ,якщо він порушує Конституцію або закони України, права і свободи громадян, не забезпечує здійснення наданих йому повноважень.

Тобто порушення Конституції та Законів, чи порушення прав громадян повинно бути підтверджено документально (рішення суду, постановою відповідних органів).

Норма ч. 9 ст. 79 Закону вказує на необхідність підтвердження незаконності дій селищного Голови, наявністю рішень суду про визнання розпоряджень чи дій Голови незаконними та висновків Верховної ради з цього питання".

Проте зазначені твердження позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності з огляду на наступне.

У відповідності до приписів частини 2 статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що повноваження сільського, селищного, міського голови можуть бути достроково припинені з наступних трьох підстав:

1) якщо він порушує Конституцію або закони України;

2)якщо він порушує права і свободи громадян;

3) якщо він не забезпечує здійснення наданих йому повноважень.

У відповідності до приписів пункту 19 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що сільський, селищний, міський голова здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів;

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про теплопостачання» До основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать:

регулювання діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання в межах, віднесених до відання відповідних рад;

затвердження місцевих програм розвитку у сфері теплопостачання, участь у розробці та впровадженні державних і регіональних програм у цій сфері;

затвердження з урахуванням вимог законодавства у сфері теплопостачання проектів містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, схем теплопостачання та іншої містобудівної документації;

здійснення контролю за забезпеченням споживачів тепловою енергією відповідно до нормативних вимог;

погодження на розміщення в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці нових або реконструкцію діючих об`єктів теплопостачання та сприяння розвитку систем теплопостачання на відповідній території;

встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством;

щоквартальне оприлюднення встановлених для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії (крім теплоелектроцентралей, теплоелектростанцій, атомних електростанцій та когенераційних установок);

перегляд за власною ініціативою та/або за зверненням суб`єкта господарювання тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії (крім теплоелектроцентралей, теплоелектростанцій, атомних електростанцій та когенераційних установок), але не більше одного разу на квартал;

погодження інвестиційних програм стосовно об`єктів теплопостачання, що перебувають у комунальній власності, крім тих, що виробляють теплову енергію на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії;

сприяння провадженню інвестиційної діяльності у сфері теплопостачання.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ці повноваження не віднесені до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, а отже ці повноваження здійснює голова сільської, селищної, міської ради.

Тобто, в даному випадку при прийнятті вищевказаного оспорюваного рішення мова йде саме про те, що ОСОБА_2 не забезпечила здійснення наданих їй повноважень, передбачених ст.13 Закону України «Про теплопостачання», і посилання позивача на відсутність судових рішень з даного питання є недоречним, адже воно необхідно було б у випадках дострокового припинення повноважень на підставі порушення Конституції або законів України, права і свобод громадян.

Крім того, згідно із Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, дискреційні повноваження - це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно із п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду ( рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V).

Враховуючи вищевикладене, суд не може підміняти своїм рішенням виконання спеціально уповноваженим органом своїх дискреційних повноважень по оцінці суті прийнятого рішення щодо дострокового припинення повноважень селищного голови, а перевірка правомірності рішення селищної ради обмежується процедурними питаннями та підставами, вказаними вище.

Таким чином, у вказаній справі можливо надавати оцінку законності спірного рішення Якимівської селищної ради Запорізької області тільки в частині дотримання процедури його прийняття.

Також, необхідно зазначити, що відповідно до ч.1 ст.3 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування» від 15 липня 1997 року, місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування в межах закону здійснювати регулювання та управління суттєвою часткою публічних справ, під власну відповідальність, в інтересах місцевого населення. Згідно ч. 2 ст. 4 вказаної Хартії, органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу. Таким чином, у випадку скасування судом оскаржуваного рішення, суд втрутиться у виключні повноваження органу місцевого самоврядування Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області.

У поданій позовній заяві Позивачем зазначається про те, що: «Рішення селищною радою приймаються в порядку, встановленому Законам України «Про місцеве самоврядування» та Регламентом Якимівської селищної ради. Вказаний Порядок при підготовці проекту рішення про припинення повноважень Якимівського селищного голови не був дотриманий повністю».

Натомість, твердження Позивача є хибними та необґрунтованими виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 27 Регламенту зміни до порядку денного сесії, сформованого відповідно до вимог, обговорюються і затверджуються в цілому радою більшістю голосів від загального складу ради. Обговорення щодо включення будь-якого питання до порядку денного сесії проводиться за скороченою процедурою.

Статтею 28 визначено, що питання затвердженого порядку денного сесії ради можуть розглядатися в іншій, ніж передбачена в ньому послідовності, відкладатися, змінюватися чи виключатися з порядку денного за рішенням ради, прийнятим більшістю голосів від загального складу ради після обговорення за скороченою процедурою.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради має право: 3) пропонувати питання для розгляду їх радою та її органами; 4) вносити пропозиції і зауваження до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті; 6) вносити на розгляд ради та її органів проекти рішень з питань, що належать до їх відання, поправки до них; 8) порушувати питання про звільнення посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради наділений усією повнотою повноважень, передбачених цим та іншими законами України. Ніхто не може обмежити повноваження депутата місцевої ради інакше як у випадках, передбачених Конституцією України та законами України. Місцеві радита їх органи забезпечують необхідні умови для ефективного здійснення депутатами місцевих рад їх повноважень. Депутат місцевої ради не несе відповідальності за виступи на засіданнях ради та її органів, за винятком відповідальності за образу чи наклеп.

Також, в статті 83 Регламенту вказано, що пропозиції щодо дотримання Регламенту повинні негайно ставитися на обговорення і голосування. Якщо є декілька пропозицій, то слід організовувати голосування з дотриманням черговості.

Тобто, депутат місцевої ради наділений рядом прав, які гарантують йому належне здійснення його депутатських повноважень. Зокрема, до вказаних прав входить право вносити на розгляд ради та її органів проекти рішень з питань, що належить до їх відання, порушувати питання про звільнення посадових осіб місцевого самоврядування та інше.

26.12.2018 під час проведення чергової сесії Якимівської селищної ради, від депутата ОСОБА_4 надійшла пропозиція щодо внесення в порядок денний сесії питання про дострокове припинення повноважень Якимівського селищного голови ОСОБА_2 . За результатами процедурного голосування пропозиції депутата ОСОБА_4 , яка була прийнята більшістю голосів, селищний голова ОСОБА_2 . сама запропонувала прийняти порядок денний в цілому, в якому під першим пунктом було поставлено питання «Про дострокове припинення повноважень Якимівського селищного голови ОСОБА_2 .».

Також, необхідно зазначити, що посилання Позивача на те, що при підготовці оспорюваного рішення були допущені порушення Порядку підготовки питань (проектів рішень) на розгляд Якимівської селищної ради та оформлення рішень, затвердженого рішенням четвертої сесії Якимівської селищної ради сьомого скликання від 30 березня 2018 року № 23, є недоречним, адже відповідно до пункту 1 вищевказаного Порядку він встановлює загальні правила підготовки питань для розгляду на сесіях селищної ради, подання проектів рішень та вимоги до їх оформлення, тобто порядок за якого вони подаються до початку сесії. Але проект оспорюваного рішення подавався безпосередньо на сесії, що відповідає ст.ст. 27, 28 Регламенту.

Позивач у своєму позові посилається на те, що «лічильна комісія для таємного голосування фактично не була обрана, в наслідок чого до теперішнього часу відсутні протоколи проведення пленарних засідань 20-ї сесії сьомого скликання». Але ці твердження не відповідають дійсності, адже відповідно до ч.4 ст. 37 Регламенту у випадку відсутності на пленарному засіданні члена (членів) лічильної комісії рада може на період даного пленарного засідання нового члена (членів) або новий склад лічильної комісії, що й було зроблено, адже двоє членів лічильної комісії фактично самоусунулися від виконання своїх депутатських обов`язків.

Також, необхідно зазначити, що статті 215, 216, 217 Регламенту не відповідають вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому не підлягають застосуванню.

Частина 3 статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що повноваження сільського, селищного, міського голови за наявності підстав, передбачених абзацом першим частини другої цієї статті, можуть бути припинені достроково за рішенням місцевого референдуму або за рішенням відповідної ради, прийнятим шляхом таємного голосування не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради. Порядок проведення місцевого референдуму щодо дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови визначається законом про місцеві референдуми.

Посилання Позивача на порушення порядку дострокового припинення повноважень селищного голови визначеного статтями 215, 216, 217 Регламенту, є недоречним, оскільки Відповідач керувався ч. 3 ст. 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки саме цей закон визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1,2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Виключно законами України визначаються: засади місцевого самоврядування (п. 15 ч. 1 ст. 92 Конституції України)

Тому, якщо окремі положення у регламенті селищної ради суперечать Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», підлягають застосуванню саме положення Закону.

А, відтак, при скликанні та проведенні сесії, селищна рада має керуватися не лише Регламентом, але й, першочергово, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Рішення про дострокове припинення повноважень селищного голови ОСОБА_2 прийнято 19 депутатами з 26 обраних, тобто більше ніж 2/3 від загального складу депутатів ради. Факт дострокового припинення повноважень ОСОБА_2 свідчить про врахування думки депутатів селищної ради, і говорить про об`єктивність та законність такого рішення.

На підтвердження заявлених позовних вимог стосовно незаконності рішення Якимівської селищної ради № 30 від 26.12.2017 позивач зазначає про те, що: "з метою дотримання вимог ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» проекти рішень ради підлягають оприлюдненню не пізніше як за 20 робочих днів до дати їх розгляду на черговій сесії ради".

Натомість посилання позивача на ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (надалі за текстом Закон) для обґрунтування своїх позовних вимог в частині визнання незаконним оскаржуваного рішення є хибним та необґрунтованим.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньо організаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності. Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Внутрішньо організаційними є акти, які приймаються з метою організації та впорядкування роботи суб`єктів владних повноважень, тобто це акти, які стосуються кадрових питань, питань у сфері трудових відносин розпорядника, а також інші акти у тому разі, якщо вони обмежуються внутрішньою організацією роботи розпорядника та відповідних посадових осіб.

Аналіз вищенаведених правових норм дає можливість дійти висновку, що питання стосовно дострокового припинення повноважень ОСОБА_2 відноситься до виключної компетенції селищної ради, та є внутрішньо організаційним питанням, тобто таким, що не підлягає громадському обговоренню, а відтак й проект відповідного рішення не підлягає оприлюдненню у визначені ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» строки.

Статтею 24 цього ж Закону визначена відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Так, відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) не оприлюднення інформації відповідно до ст. 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Таким чином, Законом України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що не оприлюднення інформації відповідно до ст. 15 цього Закону є підставою для притягнення винної особи до відповідальності. Проте, це не є підставою для скасування рішення згідно Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Більш того, Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, а відтак, при вирішенні питання щодо дотримання розпорядниками інформації вимог даного Закону суд не має повноважень скасувати рішення розпорядників інформації, а лише вирішує питання щодо наявності чи відсутності порушення права особи на доступ до інформації.

Натомість у даному випадку права Позивача на доступ до інформації ніяким чином не були порушені. Сам Позивач стосовно порушення своїх прав на доступ до інформації нічого не зазначає.

Таким чином, доводи Позивача, стосовно того, що невчасне опублікування Якимівською селищною радою проекту рішення про дострокове припинення повноважень селищного голови є підставою для визнання незаконним та скасування прийнятого рішення, є необґрунтованими та безпідставними.

У поданій позовній заяві позивач зазначає про те, що: «суб`єктом владних повноважень були порушені його права, свободи та інтереси».

Натомість таке твердження Позивача є необґрунтованим, виходячи з наступного:

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

У рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

У пункті 8 частини першої статті 4 КАС України зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

У Постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі № 800/541/16, суд підкреслив, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З аналізу вищезазначених норм, слідує, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача (як то наприклад права власності чи права користування спірною земельною ділянкою) з боку відповідача, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Оспорюване рішення Якимівської селищної ради є актом індивідуальної дії, тобто створює правові наслідки лише для окремого суб`єкта правовідносин.

Позивач не є суб`єктом правовідносин, які склались в результаті прийняття оскаржуваного рішення Відповідачем, відповідно і дане рішення не може порушувати прав, свобод чи інтересів Позивача.

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення Якимівська селищна рада Запорізької області не порушила права та охоронювані законом інтереси Позивача.

Також, необхідно зазначити, що у Постанові Верховного Суду України від 30 січня 2019 року по справі № 803/413/18, суд звернув увагу на те, що правовий статус депутата місцевої ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого органу та рівноправного члена місцевої ради, а також гарантії депутатської діяльності визначені та встановлені Конституцією України, Законом України від 21 травня 1997 року № 280-97/ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад».

Відповідно до зазначених положень законів депутат місцевої ради має право реалізувати свої права щодо внесення пропозицій для розгляду їх радою та її органами, пропозицій і зауважень до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті, на розгляд ради та її органів пропозицій з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю.

Саме у такий спосіб депутат місцевої ради реалізує своє право на участь у діяльності ради та у прийнятті радою відповідних рішень.

Отже, підсумовуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що депутат ради законодавчо не наділений правом здійснювати представництво інтересів територіальної громади в судах. Нормами чинного законодавства для депутата встановлений особливий спосіб впливу як на прийняття рішень органом місцевого самоврядування, так і на життя мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Враховуючи положення КАС та загальновідомі ознаки та властивості нормативно-правового й індивідуального актів, оскаржуване рішення селищної ради є актом індивідуальної дії, оскільки не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи щодо дострокового припинення повноважень Якиімвського селищного голови ОСОБА_2 , адресований виключно ОСОБА_2 , не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямований на припинення конкретних правовідносин між Якимівською селищною радою та ОСОБА_2 , не розрахований на багаторазове застосування, а вичерпує дію після звільнення з посади.

Отже, право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі 9901/284/19, Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 9901/22/17, 6 та 12 червня 2018 року у справах № 800/489/17 та № 800/587/17 відповідно, 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18, а також у постанові від 9 квітня 2019 року у справі №9901/611/18.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Верховний Суд зазначає, що законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Одним із завдань таких обмежень є недопущення розгляду в судах позовів третіх осіб в інтересах (або всупереч інтересам) адресатів індивідуальних актів. Це досягається законодавчо встановленими обмеженнями, які є пропорційними переслідуваній меті.

Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення 20-ої сесії VII скликання Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 26 грудня 2018 року №30 «Про дострокове припинення повноважень Якимівського селищного голови» з дня його ухвалення. Допустити негайне виконання рішення суду про визнання протиправним та скасування рішення 20-ої сесії VII скликання Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 26 грудня 2018 року №30 «Про дострокове припинення повноважень Якимівського селищного голови».

Згідно зі статтею 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про:

1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць;

2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;

5) уточнення списку виборців;

6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань;

7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Серед вищевказаних пунктів не передбачене негайне виконання рішення про визнання протиправним та скасування рішень органів місцевого самоврядування, у зв`язку з вищевикладеним позовні вимоги щодо негайного виконання рішення суду про визнання протиправним та скасування рішення 20-ої сесії VII скликання Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 26 грудня 2018 року №30 «Про дострокове припинення повноважень Якимівського селищного голови» не підлягають задоволенню.

Згідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ДРФО НОМЕР_1 ) до Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області (72500, Запорізька область, смт Якимівка, вул. М. Патріотів, буд. 10 - А, ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписане суддею 20.06.2019.

Суддя Р.В.Сацький