Справа № 520/5405/19
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2019 р. Справа № 520/5405/19
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Спірідонов М.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (61022, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 7 пов. м. Харків, 61022 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Визнати протиправним рішення Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, щодо відмови у видачі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3; 2. Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3.

В обґрунтування позову зазначено, що дії Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, щодо відмови у видачі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3 є незаконними та такими, що порушують права позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року було відкрито спрощене провадження по даній справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Згідно ч. 4 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач - Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, відзив на адміністративний позов не надав, отже, своїм правом на подання відзиву по адміністративній справі відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

20.06.2019 через канцелярію суду, надійшло клопотання в якому представник позивача просить розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 6 цієї статті встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, зокрема, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

В даному випадку, при вирішенні питання про відкриття спрощеного провадження, суд прийшов до висновку про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, а позивачем, у свою чергу, не доведено зворотнє.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання представника позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом 3 групи відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 виданим Пенсійним фондом України в Харківській області.

У період з 5 січня 1990 року до 12 травня 1990 року ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30 кілометровій зоні відчуження на посаді водія, отримав дозу опромінення 4.7 бер., що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .

Відповідно до направлення військової частини № НОМЕР_3 від 12.05.1990р. №108/7 військовослужбовця військової частини № НОМЕР_3 ОСОБА_1 направлено на стаціонарне лікування за місцем проживання, з діагнозом: знаходився у зоні радіоактивного зараження.

Згідно акту про нещасний випадок № 115 від 15.10.1990р. ОСОБА_1 отримав захворювання що призвело до отримання 2ї групи інвалідності, через виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Судом також встановлено, що протоколом засідання військово-лікарської комісії з встановлення причинного зв`язку захворювання №732 від 30 липня 1991 року підтверджено, що захворювання рядового ОСОБА_1 1954 року народження пов`язано з виконанням робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дана обставина також повторно підтверджена експертним висновком Харківського регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку захворювання та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру від 16.01.1992 року № 3988.

Відповідно до довідки Харківської обласної ВТЕК №4 Серії ВТО-6 № 029636 причиною 2 групи інвалідності ОСОБА_1 є захворювання, що пов`язано з виконанням робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

14 серпня 2018 року Позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації з заявою про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

27 березня 2019 року рішенням Комісії з визначення статусу осіб які постраждати в наслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, що діє при Харківській обласній державній адміністрації (далі Комісія) ОСОБА_1 у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС було відмовлено.

Відповідно до листа Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації від 28.03.2019 року №В-2562/01-44/25 причиною відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС слугувало відсутність документів що підтверджують виконання робіт в зоні відчуження.

Позивач, вбачаючи в зазначеному вище, порушення своїх прав звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом.

Суд, надаючи правову оцінку даним правовідносинам зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ ).

Відповідно до статті 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Статтею 10 Закону №796-ХІІ визначено осіб, у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 14 Закону №796- XII до 3 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали:

- у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів; - у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів;

- у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів;

- на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році.

Статтею 15 Закону №796-ХІІ встановлено підстави для визначення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Так, підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно із частиною 1 статті 65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 Закону №796-ХІІ посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частиною 4 Закону №796-ХІІ встановлено, що видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. № 551 (далі Порядок).

Даний Порядок визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій.

Згідно із пунктом 11 Порядку (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) посвідчення видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів:

- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);

- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.

Отже, підставою для видачі посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС є наявність одного із зазначених в пункті 11 Порядку документів. Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості.

Судом встановлено, що позивач на підтвердження його статусу, як учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС надав відповідачу копію довідки видану Харківським районним військовим комісаріатом Харківської області №4/436 від 22.09.1992 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 в період з 5 січня 1990 року до 12 травня 1990 року знаходився на навчальних зборах, де приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в тридцяти кілометровій зоні відчуження на посаді водія та отримав дозу опромінення 4,7 бер. За цей період було виплачено заробітну плату у розмірі 100 % середнього заробітку. Крім того, судом встановлено, що відповідачу було надано військовий квиток серії НОМЕР_2 , в якому також вказано, що в період з 5 січня 1990 року до 12 травня 1990 року ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30 кілометровій зоні відчуження на посаді водія, отримав дозу опромінення 4.7 бер., час проходження зборів зараховується у трудовий стаж, що надає право на пільгову пенсію відповідно до списку №1.

Суд зазначає, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності та встановлено причинний зв`язок захворювання, що призвело до інвалідності з впливом аварії на ЧАЕС.

Суд зазначає, що статус ОСОБА_1 , як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями раніше виданих посвідчень №23590 від 16.11.1990 та №568172 від 23.09.1992.

У свою чергу, суд вважає, що статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання 16.11.1990 та 23.09.1992 відбулось правомірно, а зміни, внесені постановою КМУ від 11 липня 2018 р. № 551, якою затверджено нові зразки посвідчень жодним чином не вплинули на статус учасників ліквідації від Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що долучені до матеріалів справи докази підтверджують участь позивача у роботах, пов`язаних з усуненням наслідків аварії на ЧАЕС у 1990 році, суд вважає за необхідне визнати протиправним рішення Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, щодо відмови у видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3.

Щодо позовної вимоги в якій позивач просить видати посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1,2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Задовольняючи адміністративний позов позивача в повному обсязі суд зазначає, що у даному випадку це не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верхового Суду України від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, за сукупністю наведених обставин та враховуючи наявність письмових документів, що підтверджують наведені позивачем доводи у позовній заяві та виходячи з системного аналізу вищезазначених норм чинного законодавства України, що регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (61022, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 7 пов. м. Харків, 61022 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним рішення Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, щодо відмови у видачі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3; Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.