Справа № 500/1156/19
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1156/19

21 червня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просить:

визнати протиправною відмову Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16 грудня 1993 року (далі Закон №3723-ХІІ);

зобов`язати Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Позов обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку в Тернопільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області та з 30 грудня 2014 року йому призначено пенсію за віком. ОСОБА_1 29 січня 2019 року звернувся до відповідача із заявою, у якій просив перевести його із пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09 липня 2003 року (далі Закон № 1058-ІV) на пенсію державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ. На момент звернення із заявою ОСОБА_1 не перебував на державній службі, для обчислення пенсії подав довідки Головного управління ДФС у Тернопільській області про виплати, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за місяць, який передував місяцю звернення за відповідною (прирівняною) посадою (посадами), за останнім місцем роботи.

Відповідач листом від 07 березня 2019 року №3710/05 відмовив у призначенні позивачу пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ з тих підстав, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні та спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ. Так, ОСОБА_1 не зараховано до стажу державної служби, що дає право на отримання пенсії державного службовця, періоди його роботи в органах державної податкової служби Тернопільської області з 09 липня 1990 року по 31 березня 1994 року та з 01 січня 2014 року по 25 грудня 2014 року.

Позивач вважає, що відмова Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області перевести його на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ є протиправною, в обґрунтування чого посилається на пункти 8, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VІІІ), статтю 37 Закону №3723-ХІІ, Закон України «Про державну податкову службу в України від 04 грудня 1990 року № 509-ХІІ, Податковий кодекс України, положення Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283.

Ухвалою суду від 24 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Одночасно суд зобов`язав відповідача у строк для подання відзиву на позов надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , зокрема, розпорядження (протоколи, висновки) про призначення пенсії позивачу, документів, на підставі яких було призначено пенсію та визначено її розмір, а також усі матеріали, що стали підставою для прийняття оскаржуваної відмови.

11 червня 2019 року до суду від Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області надійшов відзив на позов (а.с.27-31), разом з тим відповідач не надав суду копії витребуваних матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , зокрема, розпорядження (протоколу, висновку) про призначення пенсії позивачу. Станом на 21 червня 2019 року від відповідача такі документи не надійшли.

Відповідач у відзиві на позов його заперечує, посилаючись на те, що посадовим особам контролюючих (податкових) органів відповідно до спеціального законодавства присвоюються спеціальні звання і періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Враховуючи вказане, період роботи позивача з 09 липня 1990 року по 31 березня 1994 року та з 01 січня 2014 року по 25 грудня 2014 року не підлягає зарахуванню до стажу державної служби, оскільки у цей період позивачу виплачувалась надбавка за персональне звання, а не за ранг державного службовця.

Оскільки станом на 01 травня 2016 року ОСОБА_1 не займав посади державної служби, а стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, становить 19 років 09 місяців, то право на призначення пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ у позивача відсутнє. З наведених вище підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи, крім позовної заяви та відзиву на позов, чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

Судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 30 грудня 2014 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, на підтвердження чого у матеріалах справи наявна копія пенсійного посвідчення позивача серії НОМЕР_1 , виданого 28 січня 2015 року Пенсійним фондом України, в якому зазначено вид пенсії: за віком (а.с.14). Відповідач не надав суду копії витребуваних матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , зокрема, розпорядження (протоколу, висновку) про призначення пенсії позивачу, проте і не заперечив обставин щодо призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

ОСОБА_1 29 січня 2019 року звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із письмовою заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ (а.с.32).

До заяви про призначення/перерахунок пенсії додав копію паспорта, трудову книжку, довідки Головного управління ДФС у Тернопільській області від 29 січня 2019 року №60/10/19-00-05-33 про складові заробітної плати для призначення пенсії особи, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, та №61/10/19-00-05-33 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) (а.с.32-34).

Відповідач листом від 07 березня 2019 року № 3710/05 відмовив ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, оскільки підтверджений стаж державної служби становить 19 років 09 місяців, що не дає право на призначення пенсії відповідно до цього Закону. Позивачу не зараховано до стажу державної служби, що дає право на отримання пенсії державного службовця період роботи ОСОБА_1 в органах державної податкової служби Тернопільської області з 09 липня 1990 року по 31 березня 1994 року та з 01 січня 2014 року по 25 грудня 2014 року. Відмова Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у зарахуванні цього стажу мотивована тим, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєнні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби. Лише періоди роботи позивача з 01 квітня 1994 року по 25 грудня 2013 року в органах податкової служби підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців (а.с.17-18).

Не погодившись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на пенсійне забезпечення державних службовців визначено Законом №889-VIII, який набув чинності 01 травня 2016 року.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Зокрема, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з частиною вісімнадцятою статті 37 Закону №3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 УКР № НОМЕР_2 , останній з 09 липня 1990 року по 12 грудня 2014 року безперервно працював на різних посадах в органах державної податкової служби, зокрема: в Державній податковій інспекції МФ УРСР по Тернопільській області (записи №14-№23), Державній податковій адміністрації в Тернопільській області (записи №24-№32), Тернопільській об`єднаній державній податковій інспекції Тернопільської області Державної податкової служби (запис №33), Тернопільській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (записи №34-№37), (а.с.20- 22).

На підтвердження трудової діяльності позивача в органах податкової служби у спірні періоди з 09 липня 1990 року по 31 березня 1994 року та з 01 січня 2014 року по 25 грудня 2014 року у трудовій книжці ОСОБА_1 містяться наступні записи:

09 липня 1990 року прийнятий в Державну податкову інспекцію МФ УРСР по Тернопільській області на посаду ведучого спеціаліста відділу господарського обслуговування на підставі наказу №25-л від 09 липня 1990 року;

01 вересня 1992 року призначений на посаду головного спеціаліста начальника загального відділу на підставі наказу №37-л від 31 серпня 1992 року;

01 листопада 1992 року присвоєно персональне звання інспектор податкової служби І рангу на підставі наказу № 43-л від 30 жовтня 1992 року;

01 квітня 1993 року переведений на посаду головного спеціаліста адміністративно-господарської групи при керівництві на підставі наказу № 22-л від 01 квітня 1993 року;

01 квітня 1993 року відмінено персональне звання інспектор податкової служби І рангу на підставі наказу №23-л від 01 квітня 1993 року;

15 вересня 1993 року переведений на посаду начальника адміністративно-господарського відділу на підставі наказу № 72-л від 15 вересня 1993 року;

01 квітня 1994 року присвоєно 11 ранг державного службовця на підставі наказу №34-л від 29 березня 1994 року;

стаж роботи у період з 01 квітня 1994 року по 31 грудня 2013 року зарахований органами пенсійного фонду до стажу державної служби, тому такі обставини не досліджуються судом;

01 січня 2014 року присвоєно персональне звання інспектор податкової та митної справи І рангу, займана посада начальник адміністративно-господарського відділу Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області, на підставі наказу № 100-о від 31 грудня 2013 року;

25 грудня 2014 року звільнений з роботи у зв`язку з реорганізацією та скороченням штату, пункт 1 статті 40 КЗпП України, на підставі наказу №186-о від 24 грудня 2014 року.

Предметом спору у цій справі є оцінка обставин щодо: наявності у позивача стажу роботи на державній службі, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ; правомірності рішення відповідача щодо відмови позивачу у переведенні його на пенсію за віком на підставі Закону № 3723-ХІІ.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04 грудня 1990 року №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509-XII), а з 12 серпня 2012 року Податковий кодекс України.

Статті 1, 6 Закону №509-XII на момент його прийняття (та в спірний період роботи позивача з 09 липня 1990 року по 31 березня 1994 року) передбачали, що Державна податкова служба в Українській РСР створюється при Раді Міністрів Української РСР у складі Головної державної податкової інспекції Української РСР і державних податкових інспекцій по областях, районах, містах і районах у містах. Видатки на утримання державних податкових інспекцій визначаються Радою Міністрів Української РСР і фінансуються з республіканського бюджету. Рада Міністрів Української РСР встановлює для працівників державних податкових інспекцій персональні звання, спеціальну форму та відзнаки.

28 грудня 1993 року набрав чинності Закон № 3723-XII, відповідно до статті 1 якого визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій (частина друга статті 2 Закону № 3723-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, який діяв до набрання чинності Законом №889-VІІ. Абзацами першим-третім пункту. 2 цього Порядку передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

У додатку до Порядку обчислення стажу державної служби наведено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби. Так, вказаним Переліком передбачено, серед іншого, місцеві органи державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР.

Таким чином, наведені положення законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, передбачали зарахування стажу роботи в органах податкової інспекції МФ УРСР (як період роботи в органах управління міністерства УРСР) до стажу державного службовця. Тому період роботи позивача з 09 липня 1990 року по 01 квітня 1994 року підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Частиною першою статті 4 Закону України №509-XII (в редакція, яка діяла до 12 серпня 2012 року) визначено, що державна податкова служба, якій за змістом частини другої цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції в областях, районах, містах і районах у міста, є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України.

Статтею 6 Закону №509-XII встановлено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Посадовою особою органу державної податкової служби, за правилами частини першої статті 15 Закону України №509-XII, може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини перша, четверта статті 15 цього Закону).

Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання і які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - перебувають на державній службі та є державними службовцями.

З 12 серпня 2012 року відповідно до пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби України здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах державної податкової служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого Законом України «Про державну службу».

Редакція пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України, чинна 11 серпня 2013 року, передбачала, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 01 січня 2014 року по 25 грудня 2014 року на посадах в контролюючих органах Тернопільській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області, також підлягає зарахуванню до стажу роботи державної служби.

Отож, Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області необґрунтовано відмовило ОСОБА_1 у зарахуванні періодів роботи з 09 липня 1990 року по 31 березня 1994 року та з 01 січня 2014 року по 25 грудня 2014 року до стажу державної служби.

Таким чином, позивач, з огляду на безперервність перебування на службі в органах державної податкової служби на різних посадах з 09 липня 1990 року по 25 грудня 2014 року, станом на 01 травня 2016 року мав стаж роботи на посадах державної служби більше 20 років, а відтак, є всі підстави для переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII. Позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, яка оформлена листом від 07 березня 2019 року №3710/05, підлягають до задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про переведення його на пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ 29 січня 2019 року (а.с.32), то саме з цієї дати необхідно здійснити його переведення на інший вид пенсії.

Застосовуючи механізм захисту права позивача на пенсію, порушеного відповідачем як суб`єктом владних повноважень, суд вважає, що з урахуванням повноважень, наданих суду частиною другою статті 245 КАС України, в частині позовної вимоги зобов`язального характеру позов належить задовольнити шляхом прийняття рішення про зобов`язання Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області перевести ОСОБА_1 з 29 січня 2019 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги стосуються лише протиправності дій відповідача в частині не зарахування до стажу державної служби окремих періодів роботи і обґрунтування позову містить виклад обставин та міркування про наявність підстав для підтвердження саме стажу державної служби, такі обставини становили предмет доказування у даній справі, .то у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог та надання оцінки іншим обставинам, щодо яких відсутнє будь-яке обґрунтування і позовні вимоги.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який у цій справі не довів правомірності оскаржуваних дій.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн., який перераховано до бюджету згідно з квитанцією від 21 травня 2019 року №ПН566 (а.с.4).

Керуючись статтями 72-77, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (вулиця Руська, 17, місто Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код 40377598) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16 грудня 1993 року, яка оформлена листом від 07 березня 2019 року №3710/05.

Зобов`язати Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (вулиця Руська, 17, місто Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код в ) з 29 січня 2019 року перевести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16 грудня 1993 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (вулиця Руська, 17, місто Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код 40377598) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок, сплачений відповідно до квитанції від 21 травня 2019 року №ПН566.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 21 червня 2019 року.

Суддя Чепенюк О.В.

З оригіналом згідно:

Суддя Чепенюк О.В.