Справа № 760/5904/19
Суддя: Українець В. В.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 760/5904/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Олех Ю.М.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого інспектора ВРОМ ДТП УПП у м. Києві Якимахи Максима Миколайовича про визнання дій протиправними, скасування протоколу про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з зазначеним адміністративним позовом до відповідача.

Свої вимоги мотивує тим, що 18 лютого 2019 року її було викликано в Управління національної поліції у м. Києві для дачі пояснень про участь в дорожньо-транспортній пригоді та надання належного їй автомобіля на огляд.

Вона пояснила, що в жодній дорожньо-транспортній пригоді участь не брала та надала автомобіль на огляд, в результаті якого пошкоджень не зафіксовано.

Не дивлячись на результати огляду автомобіля, старшим інспектором ВРОМ ДТП УПП у м. Києві Якимахою М.М. стосовно неї було складено протокол про адміністративні правопорушення за ст. 122-4 КпАП України.

Вважає дії інспектора щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення неправомірними, протиправними та такими, що порушують її права. Зокрема, інспектором були проігноровані її пояснення та не були з`ясовані та доведені обставини, які б свідчили про наявність в її діях ознак адміністративного правопорушення.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

-визнати протиправними дії старшого інспектора ВРОМ ДТП УПП у м. Києві Якимахи М.М. щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 162686 від 18 лютого 2019 року за ст. 122-4 КпАП України;

-скасувати протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 162686 від 18 лютого 2019 року за ст. 122-4 КпАП України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

З відзиву на позовну заяву старшого інспектора ВРОМ ДТП УПП у м. Києві Якимахи М.М., вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 10-13). Зазначає, що ним при складанні адміністративного протоколу здійснювались не владні повноваження, а процесуальні, які підлягають оцінці та врахуванню, як одного з доказів при розгляді справ про адміністративне правопорушення судом, або іншою уповноваженою особою. Протокол про адміністративне правопорушення встановлює лише виявлення порушення, однак не породжує будь-яких правових наслідків для позивача, не встановлює його прав і обов`язків, а тому не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18 лютого 2019 року щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративні правопорушення за ст. 122-4 КпАП України (а.с. 3).

Позивач заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та оскаржила дії інспектора по складенню протоколу до суду в порядку адміністративного судочинства. Посилається на те, що такі дії були вчинені з суттєвими порушеннями вимог закону.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач просить визнати протиправними дії інспекторів щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення за статтями 122-2, 124, 130, 185 КпАП України.

Згідно зі ст. 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У ч. 1 ст. 246 КпАП України визначено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 254 КпАП України передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

За нормами ст. 278 орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1)чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2)чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3)чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4)чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5)чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідачем в обґрунтування своїх заперечень у відзиві зазначено про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення встановлює лише виявлення порушення, однак не породжує будь-яких правових наслідків для позивача, не встановлює його прав і обов`язків, а тому не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При вирішенні адміністративного спору суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Обов`язковим є порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за захистом.

Вбачається, що підставою для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому обов`язковою умовою для визнання таких дій чи бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим, складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та на підставі ст. 251 КпАП України є предметом оцінки судом в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не породжує для позивача будь-яких правових наслідків, а тому позовні вимоги про визнання протоколу незаконним не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. 221 КпАП України судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 122-4 КпАП України.

Оспорюваний протокол за ст. 122-4 КпАП України підлягає розгляду як документ, яким зафіксовано певні факти та за результатами його розгляду має бути прийняте процесуальне рішення щодо наявності чи відсутності вини особи.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Разом з тим, розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 10 травня 2018 року в справі № К/9901/12359/18.

За таких обставин, суд вважає, що відповідність та законність дій інспектора стосовно складення протоколу про адміністративне правопорушення має оцінюватись у сукупності з іншими доказами відповідно до процесуального закону судом (суддею), в провадженні якого знаходиться адміністративний матеріал за таким протоколом про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведене, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволені адміністративного позову.

Керуючись статтями 122-2, 245, 246, 251, 254, 256, 258, 261, 268, 276, 278, 288, 289, 293 КпАП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 Про Правила дорожнього руху, статтями 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до старшого інспектора ВРОМ ДТП УПП у м. Києві Якимахи Максима Миколайовича (м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9) про визнання дій протиправними, скасування протоколу про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: