Справа № 1.380.2019.002131
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5156/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Лавринів М.Я., подану в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року з питань забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною і скасування ухвали, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Брильовський Р.М.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської міської ради, в якому просив про визнання протиправною та скасування ухвали від 04.04.2019 № 4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними напоями, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що зупинення дії ухвали Львівської міської ради від 04.04.2019 № 4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними напоями, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах», яка є предметом оскарження у цій справі, за своїм характером є вирішенням вказаного спору по суті.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач, приймаючи оскаржувану ухвалу, самовільно перейняв на себе не властиву органу місцевого самоврядування функцію контролю за дотриманням ліцензійних умов ліцензійної діяльності. Скаржник вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, колегія суддів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, одночасно з позовною заявою про визнання протиправною та скасування ухвали від 04.04.2019 № 4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними напоями, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах» позивач подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити дію ухвали Львівської міської ради від 04.04.2019 №4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах» до набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що оскаржуваною ухвалою відповідач здійснив незаконне втручання у господарську діяльність, оскільки вказана ухвала дискримінує суб`єктів господарювання, що здійснюють торгівлю алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах, що прямо заборонено законом. Стверджує, що оскаржуваною ухвалою встановлено повноваження районних адміністрацій на проведення демонтажу споруд, розміщених з порушенням вказаної ухвали, що призведе до непередбачуваних витрат та упущеної вигоди підприємців, а територіальна громада недоотримає плату за оренду конструктивних елементів за відповідними договорами. На переконання позивача, оскаржувана ухвала відповідача прийнята за відсутності відповідних повноважень, має очевидні ознаки протиправності, порушує право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, оскільки встановлює не передбачені законом обмеження щодо обігу окремих видів товарів та послуг. Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а ефективний захист і поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, стане неможливим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно з ч.ч. 1,2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; - або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.1, 2 ст.151 КАС України).

Виходячи з аналізу норм процесуального права, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову; 2) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; 4) очевидність порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, оспорюваним рішенням, дією або бездіяльністю.

Колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, повинні забезпечувати співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Колегія суддів враховує, що з матеріалів адміністративної справи та змісту позову видно, що позивач оспорює ухвалу 18-ї сесії 7-го скликання Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року "Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах", якою, зокрема: 1) визнано неприпустимим здійснення торгівлі алкогольними напоями, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах; 2) рекомендовано суб`єктам підприємницької діяльності, зазначеним у додатку 1-А, припинити реалізацію алкогольними напоями, слабоалкогольними напоями та пивом з 01.05.2019 р.; 3) районним адміністраціям до 15.05.2019 р. провести обстеження тимчасових споруд, у тому числі і зазначених у додатку 1-А, на предмет наявності алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива і уточнені списки подати у департамент економічного розвитку для внесення змін до додатку 1-А до цієї ухвали; 4) у разі продовження суб`єктами підприємницької діяльності реалізації алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах, що підтверджено актами районних адміністрацій, вважати тимчасові споруди такими, що вилучені з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд, видані їм паспорти прив`язки анульованими та укладені договори оренди окремих конструктивних елементів благоустрою припиненими; 5) районним адміністраціям у разі невиконання суб`єктами підприємницької діяльності вимог цієї ухвали у тримісячний термін вжити заходів щодо демонтажу тимчасових споруд, вилучених з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд.

Згідно з додатком 1-А до цієї ухвали Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року, у переліку суб`єктів підприємницької діяльності, які реалізовують алкогольні, слабоалкогольні напої та пиво у тимчасових спорудах, під порядковим номером 157 зазначений СПД - ОСОБА_1 (адреса тимчасової споруди: АДРЕСА_3 ).

У заяві про забезпечення позову позивач просив зупинити дію ухвали Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року до набрання відповідним рішенням суду законної сили, заборонити Львівській міській раді вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію ухвали Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року до набрання відповідним рішенням суду законної сили, а також заборонити Львівській міській раді приймати будь-які рішення щодо заборони здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах до набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Предметом оскарження у справі є вказана вище ухвала Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року, яка стосується не лише позивача ФОП ОСОБА_1 , а її дія поширюється на визначене коло осіб та впливає на права та інтереси інших осіб, а тому вжиття заходів щодо забезпечення позову порушить принцип пропорційності щодо дотримання балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на які спрямоване прийняття оскаржуваної ухвали.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до ч.3 ст.151 КАС України зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Колегія суддів враховує, що обґрунтування заяви про забезпечення позову не вказують на очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, з врахуванням обсягу заявлених позовних вимог.

Одночасно колегія суддів зазначає, що у даному адміністративному провадженні щодо застосування заходів забезпечення позову суд не може вирішувати питання і надавати оцінку доказам, які стосуються суті предмета позову, як і не може вирішувати питання щодо законності оскарженої ухвали відповідача.

Отже, з метою дотримання об`єктивності та неупередженості, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо забезпечення позову не може формувати висновків про наявність ознак протиправності спірної ухвали Львівської МР №4803 від 04.04.2019 року та про очевидність порушення прав, свобод або законних інтересів позивача цією Ухвалою. Питання щодо протиправності вказаної Ухвали та щодо факту порушення прав, свобод або законних інтересів позивача повинні вирішуватись судом, який розглядає спір по суті позовних вимог.

Даючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення адміністративного позову суд апеляційної інстанції також враховує: - розумність, обґрунтованість й адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову; - забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; - наявність зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; - імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; - необхідність у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Таким чином, немає підстав вважати, що стане неможливим чи істотно ускладненим виконання рішення суду або захист прав позивача без вжиття визначених позивачем заходів забезпечення позову, в разі задоволення позову про визнання протиправною та скасування спірної ухвали Львівської міської ради.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року з питань забезпечення позову у справі № 1.380.2019.002131 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Н. М. Судова-Хомюк
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 20.06.2019 р.