Справа № 420/1950/19
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1950/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (вул. Прохорівська,3,м.Одеса,65007) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом (а.с.24-29) до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі ОУПФ), в якому позивач просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй пенсії по інвалідності за період з 26.03.2018 року по 30.09.2018 року в сумі 8993,03 грн та зобов`язати відповідача виплатити пенсію по інвалідності за період з 26.03.2018 року по 30.09.2018 року в сумі 8993,03 грн з нарахуванням компенсації втрати частини доходів

Позивач зазначила, що вона є внутрішньо перемішеною особою, проживає по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 15.05.2017 року № 5116-205937 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації Одеської області.

26.03.2018 року згідно висновку МСЕК їй встановлено безстроково третю групу інвалідності по зору за загальним захворюванням та вона відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі Порядок №365), звернулась до органу Пенсійного фонду України за фактичним місцем проживання, а саме, до Малиновського ОСОБА_2 за призначенням пенсії по інвалідності з 26.03.2018 року.

Лише 12.10.2018 року на її рахунок вперше було зараховано пенсію у сумі 1452грн, тобто суму пенсії за один місяць.

Отримавши також у листопаді 2018 року пенсію у розмірі лише 1452 грн (без нарахування сум за попередні місяці з дня призначення пенсії), вона 30.11.2018 року письмово звернулась до Малиновського ОУПФ із заявою щодо причин не сплати заборгованості по пенсії та просила надати довідку про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії за 2018 рік.

Листом від 10.12.2018 року №500/Г-1 Малиновським ОУПФ їй надана відповідь про розмір призначеної мені пенсії, а також вказано про те, що в Управлінні обліковується борг, який не виплачено за минулий період з 26.03.2018 року по 30.09.2018 року в сумі 8993.03 грн. Також у листі зазначено, що відповідно Порядку № 365, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, відповідач підтвердив факт заборгованості по виплаті пенсії, проте фактично не надав відповіді про причини невиплати цієї заборгованості.

Позивач вважає, що її права порушені відповідачем, якій не дотримується вимог Конституції України щодо її права на соціальний захист.

Стаття 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою. Фінансування витрат на виплату пенсій провадиться по всій території України щомісячно незалежно від надходжень коштів та соціально-економічного стану конкретних регіонів за рахунок перерозподілу коштів Пенсійного фонду України в межах країни.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача по невиплаті їй пенсії та просила задовольнити позов.

Ухвалою суду від 08.04.2019 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову (а.с.18-19). Ухвалою суду від 02.05.2019 року продовжений строк на усунення недоліків позову (а.с.41-42).

Ухвалою суду від 24.05.2019 року позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі за її адміністративним позовом до ОУПФ про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Вирішено розгляд справи відповідно до ст.263 КАС України здійснити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 2-4).

07.06.2019 року за вх.№ 20662/19 через канцелярію суду від ОУПФ надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі (а.с. 58-60). Відповідач не заперечував, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОУПФ з 26.03.2018 та отримує пенсію як особа з інвалідністю третьої групи призначену їй згідно з протоколом ОУПФ №1432 від 02.08.2018 року.

Відповідач у відзиві зазначив, що призначення (відновлення) та здійснення контролю за проведенням виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам регламентовані Порядком №365. Згідно з п пп. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04. 2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365» суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

На даний час в ОУПФ обліковуються пенсійні виплати (борг), які не виплачені позивачу за минулий час за період з 26.03.2018 по 30.09.2018 року в сумі 8993,03грн. Представник відповідача вважає, що ОУПФ не порушувало прав позивача, а діяло у відповідності до законодавства.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд встановив, що ОСОБА_1 , є громадянкою України (паспорт № НОМЕР_1 , а.с. 10), особою, яка перемістилась з тимчасово окупованої території в Одеську область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Балківська,65 (довідка № 5116-205937 від 15.05.2017 року, а.с. 13).

Згідно з довідкою до акту МСЕК від 26.03.2018 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності по зору безстроково (а.с.37).

Позивач звернулась до ОУПФ із заявою про призначення їй пенсії, постановлена на облік в ОУПФ з 26.03.2018 та отримує пенсію як особа з інвалідністю третьої групи призначену їй згідно з протоколом ОУПФ №1432 від 02.08.2018 року.

26.09.2018 року позивач отримала пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 (а.с.14).

Пенсія позивачці, яка призначена з 26.03.2018 року, виплачується з жовтня 2018 року. За період з 26.03.2018 по 30.09.2018 року в ОУПФ обліковуються пенсійні виплати (борг), які не виплачені позивачу за вказаний період в сумі 8993,03грн, що не заперечується відповідачем.

30.11.2018 року позивач письмово звернулась до Малиновського ОУПФ із заявою щодо причин не сплати заборгованості по пенсії та просила надати довідку про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії за 2018 рік (а.с.15).

Листом від 10.12.2018 року № 500/Г-1 ОСОБА_3 ОУПФ повідомив позивача про призначення їй пенсії, про те, що в Управлінні обліковується борг за минулий період з 26.03.2018 року по 30.09.2018 року в сумі 8993.03 грн. Також у листі зазначено, що відповідно Порядку №365, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (а.с.16).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй призначеної пенсії позивач звернулась до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України №1058-IV), Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014 року, Порядком №365.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема у випадку часткової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з положеннями Закону №1058-IV зобов`язання здійснювати облік пенсіонерів та проводити виплату призначених їм пенсійних виплат покладено на орган ПФУ за місцем реєстрації особи.

Статтею 45 Закону №1058-IV щодо строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії визначено, що пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Частиною 2,3 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Також п.4 Порядку №365 встановлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються, зокрема, територіальними органами Пенсійного фонду України, за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Відповідно до ст.47 Закону України № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавство.

Статтею 49 Закону України №1058 встановлений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ. Проте судом встановлено, що позивачу не припинялась виплата пенсія, а лише на виплачена нарахована їй пенсія у зв`язку з її призначенням згідно з її заявою з часу встановлення інвалідності.

Згідно з ч.2 ст.46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Судом встановлено, що позивачу як внутрішньо переміщеній особі відповідачем призначена, нарахована пенсія у зв`язку з встановленням інвалідності з 26.03.2019 року, проте виплачувалась лише з жовтня 2018 року.

Суд вважає неспроможним посилання відповідача у відзиві на позов на те, що згідно з п пп. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04. 2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365» суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, а тому вони діяли на підставі законодавства.

Вказані зміни внесені в п.18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування також затвердженого постановою КМУ №365 від 08.06.2016 року та стосується питань повторного призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до пп.4 пункту 12 цього Порядку. Тобто стосується правовідносин за іншими обставинами, ніж ти, що виникли між сторонами по даній справі.

Інших обґрунтувань своєї бездіяльності щодо невиплати пенсії позивачу відповідач не наводить.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд вважає, що відповідачем, якій не здійснює виплату позивачу нарахованої йому пенсії, не дотримано вказаних вимог.

Статтею 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Не здійснюючи виплату пенсії позивачеві, яка йому нарахована, за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності його бездіяльності у спірних правовідносинах. Позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 263 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (вул. Прохорівська,3,м. Одеса, 65007, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за період з 26.03.2018 року по 30.09.2018 року в сумі 8993,03 грн.

Зобов`язати Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за період з 26.03.2018 року по 30.09.2018 року в сумі 8993,03 грн. з нарахуванням компенсації втрати частини доходів

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В.Катаєва

.