Справа № 826/10311/16
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьміної Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Шаповалова І.В. ,

представника відповідача Сірика А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2019 року (прийняте в порядку письмового провадження, суддя Амельохін В.В.) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними дій, скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просив:

- визнати дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо проведення документальної планової виїзної перевірки, за результатами якої був складений акт №160/1/26-50-13-06- від 10.06.2016 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.06.2016 року №Ф-17/26-50-13-06;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.06.2016 року №Ф-18/26-50-13-06;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 24.06.2016 року №;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 24.06.2016 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що якщо приписами п.77.4 ст.77 ПК України передбачено надання права на проведення документальної планової перевірки платника податків лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (у разі вручення їх нарочно), то абсолютно не логічним, та порушуючим принцип презумпції правомірності прийняття рішень платника податку (п.4.1.4. ПКУ), є припущення про те, що якщо платник податку не знав про дату проведення перевірки і отримав наказ з повідомленням саме в перший же день початку проведення зазначеної перевірки, що платник податку був наділений таким же правом (за 10 днів) підготуватися до перевірки, як і та особа яку можна перевіряти лише через 10 днів, якщо наказ і повідомлення про перевірку вручено їй саме нарочно.

Крім того, апелянт зазначає, що наказ про продовження перевірки мав бути виданий відповідачем «у ході проведення перевірки» (тобто, в період з 16.05.2016 року по 27.05.2016 року), а не після закінчення цього строку, тобто не після 27.05.2016 року, як це мало місце в даному випадку (фактично, відповідачем продовжено строк перевірки Наказом №363/13-06 від 30.05.2016).

Апелянт також зазначає, що в матеріалах справи (т.1 а.с. 144, 145) міститься відповідь Міністерства юстиції України від 15.10.2015, яка підтверджує, що АР Крим є окупованою територією, і жодної можливості отримати з даної території документи не представляється можливим.

До суду апеляційної інстанції від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку позивача, представника позивача та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що на підставі наказу №303/1306 від 29.04.2016 року та направлення на перевірку від 16.04.2016 року №216/13-06, №221/13-06, виданих Державною податковою інспекцією (далі-ДПІ) у Голосіївському районі ДФС у м. Києві, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб, управління податків і зборів з фізичних осіб Колесник С. А, головним державним ревізором-інспектором І-рангу відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків та зборів фізичних осіб Біруком B.C. , головним державним ревізором-інспектором 1-рангу відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків та зборів фізичних осіб Логвіненко О.М. проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань своєчасності, і вірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податків, зборів (обов`язкових платежів), за період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 0 2013р. по 31.12.2015р. суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на підставі статті 77 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р., із змінами та доповненнями, згідно плану-графіку документальних перевірок на II кв. 2016р. та у відповідності з затвердженим планом перевірки, за наслідком якої складено акт перевірки від 10.06.2016 року №160/1/26-50-13-06- (далі - акт перевірки) (т. 1, а.с. 41-57).

Згідно висновків акту перевірки в ході її проведення встановлено наступні порушення:

1. В порушення вимог пп. 139.1.6, пп. 131.9, пп. 131.1.10, п. 139.1 ст. 139 та п. 177.2 та п. 177.4 ст. 177 ПК України СПД-фізичній особі ОСОБА_1 зі складу витрат було вилучено витрати, які не підтверджені первинним, розрахунковими, платіжним та іншими документами, обов`язковість введення і зберігання яких передбачено правилами податкового обліку у 2013 році - на 103 718, 16 грн; у 2014 році - на 13 490, 00 грн; у 2015 році - на 133 005, 92 грн;

Суми чистого оподатковуваного доходу СПД-фізичною особою ОСОБА_1 занижено у 2013 році - на 103 718, 16 грн; у 2014 році - на 13 490, 00 грн; у 2015 році - на 133 005, 92 грн, чим порушено вимоги п. 177.2 та п. 177.4 ст. 177 ПК України.

За результатами перевірки СПД-фізичній особі ОСОБА_1 донараховано податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 34 279, 81 грн, у т.ч. у 2013 році - 11 635, 06 грн, у 2014 році - 2 451, 62 грн, у 2015 році - 20 193, 13 грн.

2. В порушення вимог пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України СПД-фізична особа ОСОБА_1 нараховував але не утримав та не перераховував до бюджету податок з виплаченої заробітної плати найманим працівникам.

За результатами перевірки донараховано податку з доходів фізичних осіб-найманих працівників за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 рік у розмірі 4 8598, 56 грн, та за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 рік у розмірі 4 858, 56 грн.

3. В порушення вимог пп. 2.2, пп. 2.6 п. 2 Постанови Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті» №637 від 15.12.2004 року, СПД-фізичною особою ОСОБА_1 не оприбутковано у книзі обліку доходів і витрат кошти: за березень 2014 рік - 10 206, 85 грн, за квітень 2014 рік - 8 346, 85 грн, за травень 2014 рік - 8 921, 45 грн на загальну суму 27 475, 15 грн.

4. В порушення вимог п. 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/ВР від 06.07.1995 року на момент проведення перевірки в Х-звіті реєстратора розрахункових операцій відображена торгова виручка 37, 50 грн, а у касі знаходилися готівкові кошти у розмірі 640, 00 грн, розбіжність складає 566, 50 грн.

5. В порушення вимог ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирта етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року №481/95-ВР встановлено факт зберігання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з метою подальшої реалізації пачки цигарок Capitan Black Dark Crema, вартість якої становить 103, 95 грн, на якій була відсутня марка акцизного податку.

6. В порушення вимог п. 1 ст. 4, п.. ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VЙ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне державне страхування» СПД-фізичній особіОСОБА_1 в результаті невірного визначення суми чистого доходу для нарахування єдиного соціального внеску, донараховано єдиного соціального внеску на чистий оподатковуваний дохід встановлений за результатами перевірки на загальну суму 86 743, 01 грн, у т.ч. у 2013 році - 35 990, 36 грн, у 2014 році - 4 677, 60 грн, у 2015 році - 46 075, 05 грн. Та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не нараховувався, не утримувався з фонду оплати праці у найманих працівників єдиний соціальний внесок у сумі 24 886, 40 грн, у т.ч. у 2013 році - у розмірі 13 574, 40 грн та у 2014 році - 11 312, 00 грн.

7. В порушення вимог пп. 1.2, пп. 1.4, п. 16.1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України перевіркою донараховано військовий збірна чистий оподатковуваний дохід встановлений за результатами перевірки , згідно чинного законодавства за 2015 рік - 1 995, 09 грн.

З урахуванням вищевказаних висновків акту перевірки контролюючим ораном прийнято рішення:

- податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року, яким до позивача застосовано суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 137 375, 75 грн (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1) (т. 1, а.с. 74);

- податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року, яким до ФОП ОСОБА_1 . збільшено грошове зобов`язання за платежем військовий збір за податковим зобов`язанням у розмірі 1 995, 90 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 498, 77 грн (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2) (т. 1, а.с.75);

- податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року, яким до позивача застосовано суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 17000, 00 грн (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №3) (т. 1, а.с. 76);

- податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 1, 00 грн (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №4) (т. 1, а.с. 77);

- податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням з податку на доходи найманих працівників у розмірі 9 717, 12 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 6 984, 18 грн та застосовано пеню у розмірі 2 313, 11 грн (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №5) (т. 1, а.с. 78);

- податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року, яким ФОП ОСОБА_1 . визначено суму грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 34 279, 81 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 8 569, 95 грн (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №6) (т. 1, а.с. 79);

- податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.06.2016 року №Ф-17/26-50-13-06 (далі - оскаржувана та/або спірна вимога №1) (т. 1, а.с. 6);

- податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.06.2016 року №Ф-18/26-50-13-06 (далі - оскаржувана та/або спірна вимога №2) (т. 1, а.с. 5);

- рішення про застосування штрафних санкцій від 24.06.2016 року № (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №7);

- рішення про застосування штрафних санкцій від 24.06.2016 року № (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №8).

Позивач, не погоджуючись зі спірними рішеннями, вважаючи, що контролюючий орган діяв відносно нього не на підставі та не у межах повноважень і спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно підпункту 191.1.1 п. 191.1 ст. 191 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, серед іншого, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п. 75.1 ст. 75 ПК України).

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

В розрізі приписів пункту 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

З аналізу зазначеного слідує, що конструкція вказаної правової норми передбачає два способи повідомлення особи про проведення перевірки - вручення під розписку копії наказу та письмового повідомлення не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки та надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення таких документів не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки.

З огляду на вказане суд вважає, що платник податків має право бути повідомлений належним чином про дату та час проведення перевірки до початку проведення такої. Однак, вказана норма не містить застереження щодо ознайомлення платника з вказаними документами саме за 10 днів до початку проведення такої перевірки за умови надсилання платнику податків копії наказу та письмового повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.10.2018 (справа №819/1013/16), від 26.11.2018 (справа №817/697/17), від 14.03.2019 (справа №820/2251/16).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Документальна планова виїзна перевірка позивача здійснювалася на підставі, зокрема, наказу №303/1306 від 29.04.2016 року, який, в свою чергу скеровано на адресу ОСОБА_1 із повідомленням №49/26-50-13-06-12 від 29.04.2016 року та отримано останнім 16.05.2016 (т. 1, а.с. 93-94).

В свою чергу, датою початку документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 є 16.05.2016.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначеними вище документами платник податків був ознайомлений з проведенням перевірки до початку її проведення.

Тобто, посилання позивача на порушення відповідачем пункту 77.4 статті 77 ПК України є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів ФОП ОСОБА_1 в частині протиправного продовження контролюючим органом строку проведення документальної позапланової виїзної перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу (п. 77.7 ст. 77 ПК України).

Згідно приписів пункту 82.1 статті 82 ПК України тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.

Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.

Наказом Державної фіскальної служби України від 30.07.2014 року №22 затверджено Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків (далі - Наказ №22), які рекомендовано для застосування посадовими (службовими) особами територіальних органів та структурних підрозділів органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів документальних перевірок платників податків з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, а також фактичних перевірок щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про обіг та оподаткування підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства стосовно укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно підпункту 1.2.4 пункту 1.2 розділу Й Наказу №22 продовження строків проведення документальних та фактичних перевірок здійснюється відповідно до статті 82 розділу ІІ Кодексу за наказом органу державної фіскальної служби, яким було призначено таку перевірку. Статтею 82 розділу ІІ Кодексу не обмежується кількість наказів про продовження строків перевірки за умови дотримання визначеної цією статтею тривалості перевірки та забезпечення надання платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам) копії зазначеного наказу та пред`явлення направлення з відміткою про продовження перевірки.

Продовження проведення перевірки розпочинається у перший робочий день за останнім робочим днем здійснення перевірки, зазначеним у направленні на перевірку. Наказ про продовження перевірки видається у ході проведення перевірки для недопущення перерви між датою закінчення перевірки згідно з першим направленням та датою продовження перевірки, зазначеною у відповідному наказі, на підставі доповідної записки керівника підрозділу органу державної фіскальної служби, який здійснював (очолював) таку перевірку, з викладенням підстав та причин необхідності такого продовження.

Аналізуючи вищевказані положення можна прийти до висновку, що продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів та розпочинається у перший робочий день за останнім робочим днем здійснення перевірки, зазначеним у направленні на перевірку.

Так, з матеріалів справи встановлено, що документальна планова виїзна перевірка позивача згідно наказу від 29.04.2016 року та повідомленням №49/26-50-13-06-12 від 29.04.2016 року розпочинається 16.05.2016 року та триває 10 робочих днів.

Таким чином, з урахуванням зазначеного останнім днем перевірки є 27.05.2016 року.

В той же час, надалі відповідачем продовжено строк перевірки на підставі наказу №363/13-06 від 30.05.2016 року на строк з 30.05.2016 року по 06.06.2016 рік.

Разом з цим, перший робочий день за останнім робочим днем здійснення перевірки зазначеним у направленні на перевірку (27.05.2016 - п`ятниця) є 30.05.2016 (понеділок).

В свою чергу, наказ на продовження повірки №363/13-06 прийнято 30.05.2016 (понеділок).

Тобто, з урахуванням вказаного, відповідачем не порушено вимоги пункту 82.1 статті 82 ПК України та підпункту 1.2.4 пункту 1.2 розділу Й Наказу №22.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутній наказ №363/13-06 від 30.05.2016, проте, факт продовження перевірки відповідно до нього не заперечується безпосередньо ФОП ОСОБА_1 та відмітка про його наявність міститься в направленні на перевірку від 16.05.2016 №2451306.

За таких обставин, твердження ФОП ОСОБА_1 в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту ухвалення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 804/1113/16 (К/9901/19326/18), від 30.11.2018 у справі № 808/1641/15 (К/9901/6626/18), 24.09.2018 у справі №826/13963/16 (№К/9901/40298/18).

Таким чином, оскільки допуск до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 відбувся, а контролюючим органом фактично реалізовано свою компетенцію на проведення такої перевірки та оформлення її результатів, то дії контролюючого органу щодо призначення та проведення розглядуваної перевірки не є таким, що порушують права позивача.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Так, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення відповідачем норм законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин щодо проведення документальної планової виїзної перевірки, за результатами якої був складений акт №160/1/26-50-13-06- від 10.06.2016.

Інших підстав, окрім протиправності дій щодо проведення документальної планової виїзної перевірки, за результатами якої був складений акт №160/1/26-50-13-06- від 10.06.2016, як підстави для адміністративного позову в частині позовних вимог про оскарження спірних рішень ФОП ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено, а тому, суд не оцінює правомірність оскаржуваних рішень по суті встановлених порушень, оскільки підстави для їх скасування, у тому числі, щодо помилковості висновків контролюючого органу при визначенні грошових зобов`язань та застосування штрафних санкцій позивачем не наведено.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що на підтвердження доводів апелянта про те, що він не мав змоги провести через кордон з окупованої території (АР Крим) ні документи, ні речі, оскільки, на кордоні між окупованим АРК та материковою Україною документи та речі у ОСОБА_1 забрали (сказали залишити) працівники правоохоронних органів, а тому, за 2013 рік - на 103 718, 16 грн. та за 2014 рік - на 13 490, 00 грн. неправомірно відповідачем збільшено витрати позивача, донараховано податок з доходів фізичних осіб у т.ч. у 2013 році - 11 635, 06 грн., у 2014 році - 2 451, 62 грн., та нараховано штраф і пеню, так як первинні, розрахункові, платіжні та інші документи, обов`язковість введення і зберігання яких передбачено правилами податкового обліку, не можна було вважати такими, що відсутні у позивача, не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції жодних доказів.

Відсутні в матеріалах справи і докази на підтвердження доводів позивача про те, що в певний період часу у приміщенні (торговому магазині) було вимкнено світло, а тому розрахунок з покупцями частково було здійснено за готівку.

Також, не доведено жодними належними доказами і доводи апелянта про те, що пачка цигарок Capitan Black Dark Crema, вартість якої становить 103, 95 грн., на якій була відсутня марка акцизного податку, належала співробітнику особисто на праві власності (і не була власністю позивача) та знаходилася у приміщенні (магазині) не для продажу.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що обов`язку відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності кореспондує обов`язок позивача, спростувати такі доводи відповідача, що в даному випадку позивачем не виконано та не надано жодних належних доказів на підтвердження своїх доводів.

Крім того, доводи апеляційної скарги фактично повторюють доводи позовної заяви, яким суд першої інстанції надав оцінку та вірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 червня 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов