Справа № 480/4115/18
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 р. Справа № 480/4115/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Савченко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2019, суддя І.Г. Шевченко, вулиця Герасима Кондратьєва, 159, Суми, Сумська область, 40000, повний текст складено 01.02.19 по справі № 480/4115/18

за позовом Фізичної особи- підприємця ОСОБА_2

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Сумській обл.), в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Сумській обл. від 03.08.2018 № щодо визначення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 81228,75 грн. (в т.ч. основний платіж - 64983,0 грн., штрафи, санкція - 16245,75 грн.), як таке, що суперечать вимогам та нормам діючого законодавства України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 позовну заяву задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Сумській обл. від 03.08.2018 № в частині визначення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 80801,25 грн., в т.ч. за основним платежем податкового зобов`язання - 64164,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 16160,25 грн.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, зазначив, що згідно наданої позивачем письмової інформації, станом на 01.01.2017 дебіторська заборгованість відсутня (як по розрахунках, так і по товару), залишки дизельного пального станом на 01.01.2017 складають 25 412,55 л. на суму 408 633,80 грн. (без ПДВ). Крім того, договором поставки від 13.01.2017 № 271/137 передбачено, що передача покупцю товару за цим договором здійснюється на АЗС постачальника, разом з тим, заправка автомобілів ФОП ОСОБА_2 згідно наданих фіскальних чеків, проводилась на АЗС, які належать іншим юридичним особам, а не ТОВ «Пром Гарант Плюс». У наданій позивачем податковій накладній № 0137/000007 від 20.01.2017 в графі про отримання відсутній підпис та печатка позивача.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 відкрито провадження по справі № 480/4115/18.

12 квітня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач зазначив, що судом першої інстанції в повній мірі було досліджено господарську операцію стосовно реальності її здійснення від початку приймання дизельного палива до моменту використання палива у власній господарській діяльності..

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2019 закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2019 задоволено клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Сумському окружному адміністративному суду.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

У період з 05.06.2018 по 23.06.2018 службовими особами ГУ ДФС у Сумські обл. була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017.

За результатами перевірки висновки якої зафіксовані актом перевірки від 03.07.2018 №3968/18-28-13-03//209, відповідачем було встановлено допущення порушення позивачем, серед іншого, вимог п.198.2, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами і доповненнями (далі - ПУУкраїни), в результаті заниження податку на додану вартість на 58316,00грн., в тому числі за грудень 2016 року на суму 57974,00грн., за жовтень 2017 року на суму 342грн.

Позивач не погодилася з висновками, викладеними в акті перевірки, та подала заперечення до акту перевірки від 15.07.2018 № 15-07/18.

Відповідач надав відповідь від 02.08.2018 № 13662/10/18-28-13-03, якою висновки акту відкориговані та з врахуванням визнання зробленої описки збільшено донарахування з податку на додану вартість на суму 6667,00грн.

03 серпня 2018 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальному розмірі 81228,75 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями - 64983,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 16245,75 грн

Позивач, не погодившись з податковим повідомленням-рішенням від 03.08.2018, звернулася зі скаргою до Державної фіскальної служби України від 17.08.2018 №17-08/18-юр.

За результатами оскарження в адміністративному порядку скарга ФОП ОСОБА_2 задоволена частково, проте, оскаржуване податкове повідомлення-рішення було залишено без змін.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 1 січня 2011 року набрав чинності ПК України, який відповідно до п. 1.1 ст. 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 14.1.181 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього кодексу.

Згідно пп. «а» п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України, визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

За приписами пп.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду серед іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та надання послуг.

При цьому, згідно пп. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. <…>

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно положень частин 1, 3 статті 9 вказаного Закону, бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизації інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

З огляду на наведені вище положення ПК України, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Колегія суддів зазначає, що витрати для цілей визначення податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Під час судового розгляду був досліджений договір поставки №271/137 від 13.01.2017 між позивачем та ТОВ «Пром Гарант Плюс».

Згідно предмету договору постачальник (ТОВ «Пром Гарант Плюс») передає покупцю (позивачу) у власність товар згідно накладних в одиниці виміру літр, а покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар. Відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару. Згідно специфікацією №0137/00000074-С до вказаного договору позивачем було придбано дизельне паливо за скретч-картками по 40л, 30л та 20л.

Факт здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та контрагентом підтверджуються також завіреними копіями первинних документів, що містяться в матеріалах справи та які були надані під час перевірки, а саме: копією видаткової накладної, копією рахунку-фактури, копією платіжного доручення, копією податкової накладної.

Вищезазначені первинні документи відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", дефектів форми, змісту або походження не мають.

На момент здійснення господарських операцій контрагент позивача зареєстрований в установленому законом порядку.

Вищезазначений договір виконаний сторонами без претензій та зауважень, ніким не оскаржений та у судовому порядку недійсним не визнаний.

Придбаний у ТОВ «Пром Гарант Плюс», товар був використаний у власній господарській діяльності, що підтверджується фіскальними чеками АЗС під час передачі товару (дизпалива) за скретч-картками, копіями актів списання дизельного палива, копіями карток обліку витрат палива.

Товарність облікованих господарських операцій та використання отриманого товару у господарській діяльності в акті перевірці під сумнів не ставилась, зауважень щодо повноти наданих первинних документиів, що стосувались даної операції, під час перевірки не зазначено.

Посилання апелянта на недоліки фіскальних чеків колегія суддів вважає такими, що, в сукупності з іншими доказами в підтвердження реальності здійснення господарської операції, не доводять безтоварність облікових господарських операцій між позивачем та контрагентом та не були підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що дослідженими в судовому засіданні документами бухгалтерського та податкового обліку підтверджується отримання позивачем у січні 2017 року дизельного палива від ТОВ «Пром Гарант Плюс». Зауважень до оформлення зазначених документів у податкового органу під час перевірки не було, дизпаливо використано у власній господарській діяльності, а тому у позивача були підстави для формування податкового кредиту за даною операцією.

Також під час судового розгляду був досліджений договір поставки товарів №393/12-16 від 09.12.2016 між позивачем та ТОВ «Бахмач Нафтосервіс», було укладено договір.

Згідно умов вищезазначеного договору постачальник (ТОВ «Бахмач Нафтосервіс») зобов`язаний передати покупцю (позивачу), а покупець прийняти й оплатити нафтопродукти в кількості, асортименті, по цінам, в терміни відповідно до умов договору. Поставка товару здійснюється постачальником.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору позивачем надано податкові накладні, видаткові накладні, акти приймання-передачі товару, товарно-транспортні накладні.

Будь-яких зауважень до складених первинних документів за вказаною операцією відповідачем не надано.

Вищезазначені первинні документи відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", дефектів форми, змісту або походження не мають.

Судовим розглядом встановлено, що у грудні 2016 року позивачем було отримано зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від ТОВ «Бахмач Нафтосервіс» на загальну суму 762475,50грн. (без податку на додану вартість) (а.с.145-149, 171-175,111) та у повному обсязі сплачено кошти згідно укладеного договору (а.с.93-94), що надавало право позивачу за першою з подій (отримання коштів п. 198.2 ст. 198 ПК України) сформувати податковий кредит за вказаною операцією.

Разом з тим, товар, отриманий позивачем у грудні 2016 року лише частково, на загальну суму 534412,0грн., в т.ч. податок на додану вартість 89068,67грн., згідно видаткових накладних: від 30.12.2016 № 2983 на суму 354960,0 грн., в т.ч. ПДВ 59160,0 грн., від 19.12.2016 № 2903 на суму 84303,0 грн., в т.ч. ПДВ 14050,0 грн., від 21.12.2016 № 2992 на суму 95149,0 грн., в т.ч. ПДВ 15858,17 грн.

Отримання товару в даному обсязі підтверджується також актами приймання-передачі та товарно-транспортними накладними.

В подальшому, ТОВ «Бахмач Нафтосервіс», вже в січні 2017 року, було відвантажено на адресу позивача залишок дизельного палива на виконання умов укладеного договору та виписаних раніше податкових накладних, згідно видаткових накладних від 10.01.2017 №26 на суму 95149,00грн., в т.ч. податок на додану вартість 15858,17грн., від 17.01.2017 № 55 на суму 95149,00 грн., в т.ч. податок на додану вартість 15858,17 грн., від 20.01.2017 № 90 на суму 95149,00 грн., в т.ч. податок на додану вартість 15858,17 грн. та від 27.01.2017 № 120 на суму 95149,00 грн., в т.ч. податок на додану вартість 15858,17 грн.

Отримання товару в даному обсязі в січні підтверджується також актами приймання-передачі та товарно-транспортними накладними.

Розрахунки між сторонами підтверджуються актами звіряння взаємних розрахунків між сторонами за 2016 рік та за 2017 рік.

Придбаний у ТОВ «Бахмач Нафтосервіс», товар був використаний у власній господарській діяльності, що підтверджується копіями актів списання дизельного палива, копіями карток обліку витрат палива (а.с.151-161,179-208).

Відповідно до п. 5 наказу Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015 " Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами" факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Податковий орган протиправно не прийняв до уваги належним чином оформлених первинних та податкових документів, відповідно до яких платник податків здійснив розрахунки з контрагентом та включив до складу податкового кредиту відповідні суми сплаченого податку.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Досліджуючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині визначення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 80801,25 грн., підстави його прийняття, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що останнє прийнято з порушенням норм податкового законодавства, протиправно, як наслідок підлягає скасуванню.

Посилання апелянта на не надання під час перевірки видаткових накладних та актів приймання-передачі колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки в акті перевірки позивача застережень щодо відсутності таких первинних документів немає. Крім того, в акт перевірки не містить вичерпного переліку використаних документів.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Северянін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені вище доводи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року по справі № 480/4115/18 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Постанова складена в повному обсязі 19.06.2019