Справа № 140/176/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4041/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Коваля Р.Й., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу з питань надання адміністративних послуг Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення і вимоги, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року (суддя першої інстанції Ковальчук В.Д., м. Луцьк, повний текст складено 07.03.2019),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відділу з питань надання адміністративних послуг Маневицької районної державної адміністрації Волинської області (далі - Відділ з питань надання адміністративних послуг Маневицької РДА), Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Маневицької РДА від 07.07.2016 про реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 , зобов`язання державного реєстратора Відділу з питань надання адміністративних послуг Маневицької РДА скасувати та вилучити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 07.07.2016 №0002627, скасування вимоги ГУ ДФС у Волинській області від 13 листопада 2018 року №Ф-1097-51 про сплату боргу (недоїмки).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 4 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю .

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення та постановити нове - про задоволення позову. Обґрунтовуючи незгоду, апелянт зокрема, зауважив, що 25 вересня 2018 року він дізнався про те, що його зареєстровано як фізичну особу-підприємця. Вважає, що рішення державного реєстратора Маневицької РДА щодо проведення реєстраційної дії, а саме державної реєстрації його як фізичною особою-підприємцем від 07.07.2016 №0002627 є неправомірним та таким, по порушує його права. Вказує на те, що в липні 2016 року він подав державному реєстратору Маневицької РДА заяву про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, однак у заяві було допущено помилку при зазначенні реєстраційного номеру облікової картки платника податків. Тому реєстратор у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 27 Закону України № 755-ІV повинен був зупинити реєстраційну дію. Державний реєстратор не мав права самостійно виправляти реєстраційний номер у заяві.

Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких зазначили про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи. Було подано клопотання про розгляд справи без їх участі.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що 07 липня 2016 року ОСОБА_1 подав до державного реєстратора Відділу з питань надання адміністративних послуг Маневицької РДА у паперовій формі заяву про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с. 45-46).

На підставі зазначених у цій заяві даних державним реєстратором Ковердюк Галиною Федорівною здійснено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця від 07.07.2016 №0002627, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.10.2018 (а.с. 8-10). Відповідно до цього Витягу видами діяльності позивача є: 01.25 - вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 46.31 - оптова торгівля фруктами й овочами; 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля.

Після здійснення державної реєстрації позивача в ЄДР шляхом технічного обміну між інформаційними системами, а саме з центральним органом виконавчої влади, що реалізує єдину державну податкову політику та державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до ЄДР від податкового органу 07.07.2016 надійшло повідомлення про неприйняття органом ДФС відповідних відомостей, оскільки РНОКПП був вказаний неіснуючий, а тому в обробці та взятті на облік фізичної особи-підприємця було відмовлено. Зазначене підтверджується листом ГУ ДФС у Волинській області від 23.01.2019 №807/ФОП/03-20-51-61-06 (а.с. 41-42).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 цього Закону державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом;

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація базується на таких основних принципах: обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; державної реєстрації за заявницьким принципом; прийняття документів для державної реєстрації та здійснення державної реєстрації за принципом екстериторіальності в межах України; єдності методології державної реєстрації; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

Як визначено ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації фізичної особи підприємцем подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію фізичної особи підприємцем; 2) заява про обрання фізичною особою спрощеної системи оподаткування та/або реєстраційна заява про добровільну реєстрацію як платника податку на додану вартість за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, - за бажанням заявника; 3) нотаріально засвідчена письмова згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника чи органу опіки та піклування - для фізичної особи, яка досягла шістнадцяти років і має бажання займатися підприємницькою діяльністю, але не має повної цивільної дієздатності.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» заява про державну реєстрацію підписується заявником. У разі подання заяви про державну реєстрацію поштовим відправленням справжність підпису заявника повинна бути нотаріально засвідчена.

Якщо документи подаються особисто, заявник пред`являє свій паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України, або паспортний документ іноземця, або посвідчення особи без громадянства, або посвідку на постійне чи тимчасове проживання. Забороняється вимагати додаткові документи для проведення реєстраційних дій, якщо вони не передбачені цією статтею (ч.ч. 5, 7 ст. 18 цього Закону).

Частинами 1, 2 статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачено, що документи для державної реєстрації можуть подаватися у паперовій або електронній формі. У паперовій формі документи подаються особисто заявником або поштовим відправленням. Якщо документи подаються особисто, заявник пред`являє свій паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України, або паспортний документ іноземця, або посвідчення особи без громадянства, або посвідку на постійне або тимчасове проживання.

Отже, державний реєстратор на підставі вищенаведеного документа перевіряє особу заявника. При цьому, апеляційний суд вважає безпідставними твердження апелянта про те, що ідентифікаційний код є також документом, що посвідчує особу, оскільки не передбачений ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 18 цього Закону.

Помилковість вказаного позивачем РНОКПП у заяві від 07.07.2016 - 236971230 змість була встановлена державним реєстратором вже після здійснення запису в ЄДР про проведення державної реєстрації його як фізичної особи-підприємця від 07.07.2016 №0002627.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає:

1) заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника);

2) прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі;

3) виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі;

4) внесення копій документів в електронній формі до Єдиного державного реєстру;

5) перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду документів;

6) перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації;

7) прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об`єднання;

8) проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру;

9) формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів юридичної особи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» однією з підстав для зупинення розгляду документів, поданих для державної реєстрації є невідповідність реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта) відомостям, наданим відповідно до статті 13 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» технічний адміністратор Єдиного державного реєстру в день проведення реєстраційної дії забезпечує передачу до інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує єдину державну податкову політику та державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, - відомостей про проведення такої реєстраційної дії.

Отже, відповідно до вимог статті 13 цього Закону обмін між інформаційними системами проходить після проведення реєстраційних дій, а тому відповідач був позбавлений можливості встановити описку у зазначенні позивачем ідентифікаційного коду

Частинами 1, 2 статті 32 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачено, що виправлення помилки у відомостях Єдиного державного реєстру, допущеної не з вини суб`єкта державної реєстрації, здійснюється за плату, розмір якої встановлений цим Законом. У разі виявлення суб`єктом державної реєстрації помилки, допущеної у відомостях Єдиного державного реєстру, він в одноденний строк безоплатно виправляє допущену помилку та письмово повідомляє про це заявника.

Отже, оскільки реєстратор виявила помилку при зазначенні відомостей у Єдиному державному реєстрі при зазначенні реєстраційного номеру облікової картки платника податку, вона самостійно виправила її (вказавши замість цифри 0 цифру 8), що не заперечується самим позивачем.

Таким чином, ця помилка не вплинула на законність рішення відповідача про задоволення заяви ОСОБА_1 та його реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги той факт, що таке рішення відповідало волевиявленню позивача і не порушувало його законних прав та інтересів.

Отже, підстав для визнання його протиправним та скасування немає.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові про скасування вимоги ГУ ДФС у Волинській області від 13 листопада 2018 року №Ф-1097-51 про сплату боргу (недоїмки) з таких підстав.

ГУ ДФС у Волинській області 13 листопада 2018 року винесено вимогу №Ф-1097-51 про сплату боргу (недоїмки), відповідно до якої станом на 31.10.2018 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 15819,54 грн (а.с. 16-17).

Заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску підтверджується Витягом АІС «Податковий блок» з інтегрованої картки платника податків, відповідно для якої заборгованість виникла за наступні періоди: 09.02.2018 нараховано ЄСВ у сумі 8448,00 грн за 2017 рік; 19.04.2018 нараховано ЄСВ у сумі 2457,18 грн за І квартал 2018 року; 19.07.2018 нараховано ЄСВ у сумі 2457,18 грн за ІІ квартал 2018 року; 19.10.2018 нараховано ЄСВ у сумі 2457,18 грн за ІІІ квартал 2018 року (а.с. 30).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VІ).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно абз. 3, 4 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI).

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч. 5 ст. 8 цього Закону).

Враховуючи те, що позивач звітність до органу доходів і зборів не подавав, доходи не отримував, тому позивачу нараховано єдиний внесок в мінімальному розмірі.

Мінімальний місячний розмір єдиного внеску для позивача з 01.01.2017 становить 704,00 грн (3200,00 грн - мінімальна заробітна плата х 22 % = 704,00 грн), а з 01.01.2018 - 819,06 грн (3723,00 грн - мінімальна заробітна плата х 22 % = 819,06 грн).

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

При цьому недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Оскільки позивач зареєстрований з 07.07.2016 як фізична особа-підприємець відповідно до запису в ЄДР №0002627, підстави для скасування рішення державного реєстратора про його державну реєстрацію підприємцем відсутні, а також враховуючи наявну заборгованість позивача зі сплати єдиного соціального внеску, що підтверджується матеріалами справи, тому Головним управлінням ДФС у Волинській області було правомірно винесено вимогу від 13 листопада 2018 №Ф-1097-51 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 15819,54 грн.

При цьому, апелянтом не наведено достатніх підстав для визнання такої вимоги незаконною.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, зазначено, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі № 140/176/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді Р. Й. Коваль
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.