Справа № 465/300/17
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3799/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Франківського районного суду міста Львова, ухвалене суддею Кузь В.Я. в місті Львові о 10 год. 15 хв. у справі № 465/300/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними щодо зупинення виплати пенсії та зобов`язання поновити виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить суд визнати дії відповідача щодо призупинення виплати пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.04.2015 року по 14.12.2015 року протиправними та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату невиплаченої з 01.04.2015 року по 14.12.2015 року пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На підтвердження позовних вимог, позивач покликається на те, що з 15.08.2012 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивачу призначено пенсію за вислугу років. Під час роботи в цей період у прокуратурі Тернопільської області виплата пенсії за вислугу років була призупинена з 01.04.2015 року і не здійснювалась до звільнення з посади 15.12.2016 року. У зв`язку з цим позивач в січні 2017 року звернувся із заявою до відповідача про здійснення таких виплат, однак відповідач відмовив йому у здійсненні цих виплат. Позивач зазначає, що про порушення своїх прав дізнався 12 січня 2017 року, коли отримав відповідь від відповідача.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 18 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01 серпня 2015 року по 14 грудня 2015 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату раніше призначеної і призупиненої пенсії за вислугу років ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2015 року по 14 грудня 2015 року, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 640 грн. 00 коп.

Рішення суду в частині стягнення пенсії в межах суми за один місяць допущено до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 18 лютого 2019 року виправлено описку допущену у рішенні Франківського районного суду міста Львова від 18 лютого 2019 року, а саме замість «01 серпня 2015 року» слід читати «01 червня 2015 року».

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Франківського районного суду міста Львова від 18 лютого 2019 року та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та зазначає, що судом при вирішення справи не враховано те, що адміністративний позов подано поза межами шестимісячного строку звернення до суду встановленого статтею 99 КАС України, так як виплата пенсії позивачу призупинена з 01.04.2015 року, а позивач звернувся з позовом лише в січні 2017 року. Крім того, апелянт зазначає, що позивач не звертався з заявою про поновлення виплати раніше зупиненої пенсії, а звернувся до відповідача в порядку Закону України «Про звернення громадян». Апелянт також зазначає, що з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року законодавчо встановлено заборону на виплату пенсій призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено те, що ОСОБА_1 у період з 10.04.2015 року по 14.12.2015 року працював в прокуратурі Тернопільської області.

На підставі наказу прокуратури Тернопільської області від 11.12.2015 року № 114 - к, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадження слідчих прокуратури області за власним бажанням з 14.12.2015 року.

З 01.04.2015 року по 14.12.2015 року виплату позивачу пенсії відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було призупинено та поновлено з 15.12.2015 року.

26 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо виплати пенсії за період з 01.04.2015 року по 14.12.2015 року.

06 січня 2017 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області у виплаті пенсії ОСОБА_1 за вказаний період відмовлено з посиланням на вимоги ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (зі змінами, внесеними Законом України від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»), оскільки у вказаний період він працював у прокуратурі Тернопільської області, а відповідно до змін у ст. 54 Закону, які набрали законної сили з 01 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Вказану відповідь позивач отримав 12 січня 2017 року, а 20 січня 2017 року звернувся із позовом до Франківського районного суду м. Львова.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII), яким внесено зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закону № 2262-ХІІ) та визначено, що «тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Пунктом п`ятим Прикінцевих положень Закону № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до зазначених вище законів.

Оскільки Закон № 213-VIII не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).

Таким чином, з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом № 1697-VII, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Отже, з 01 червня 2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 695/831/16-а та від 12 лютого 2019 року у справі № 263/7537/16-а.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду з підстав перелічених в цій статті і, зокрема, не виключено в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Апеляційним судом на підставі матеріалів пенсійної справи позивача встановлено, що відповідач не приймав ні рішення про припинення виплати пенсії, ні рішення про поновлення виплати пенсії, а отже, відповідач діяв протиправно припинивши виплату пенсії позивачу без будь-яких на це підстав.

З цих причин позивач об`єктивно не міг знати про обставини припинення виплати йому пенсії та поновлення виплати йому пенсії, в тому числі і час вчинення цих дій.

Отже, строк звернення до суду встановлений статтею 122 КАС України, позивач пропустив з незалежних від нього причин, а тому такий підлягає поновленню, що врахував суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 18 лютого 2019 року в справі № 465/300/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник
Повний текст постанови виготовлено 19.06.2019 року