Справа № 440/4191/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 р.Справа № 440/4191/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби геології та надр України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Бойко С.С.) від 21.03.2019 року (повний текст складено 21.03.2019 р.) по справі № 440/4191/18

за позовом Компанія "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" від імені якої діє Представництво "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед"

до Державної служби геології та надр України

про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Компанія "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" від імені якої діє Представництво " Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед ", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати приписи, винесені начальником Північного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України від 14.05.2018 р. № 16/3334 та № 17/3335.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірні приписи винесені з порушенням основних принципів державного нагляду (контролю) визначених ст. 3 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Стверджував, що позивач письмово не повідомлено про проведення планового заходу до здійснення відповідного заходу, перевірку намагався здійснити територіальний орган, а не центральний орган державного нагляду (контролю), направлення на проведення перевірки та акти недопущення до перевірки не відповідає вимога Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Вказував, що оскільки перевірка не відбулась, порушень у вимог законодавств у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр не виявлено, акти про недопущення до перевірки не є підставою для складання приписів, а тому спірні приписи винесені з порушенням вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року по справі № 440/4191/18 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Представництво "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед " зареєстровано як юридична особа та має спеціальні дозволи на користування надрами № 3334 від 01.07.2004 р. та № 3335 від 01.07.2004 р. До спеціальних дозволів № 3334 та № 3335 на користування надрами, наданого з метою видобування вуглеводнів 22.12.2015 р. та 13.12.2013 р. укладено угоди про умови користування надрами з метою видобування вуглеводнів, предметом яких є - право користування ділянкою надр з метою видобування вуглеводнів.

Також, судом першої інстанції встановлено, що наказом Державної служби геології та надр України від 28.11.2017 р. №523 затверджено річний план здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державною службою геології та надр України на 2018 рік.

На виконання вказаного наказу Державною службою геології та надр України винесено наказ від 10.09.2018 р. № 121 "Про проведення планових заходів державного нагляду (контролю) Державною службою геології та надр України у травні 2018 року".

У зв`язку з цим, 14.05.2018 р. посадовими особами відповідача разом із заступником начальника ДО "Північно-Східна територіальна інспекція державного геологічного контролю за веденням робіт по геологічному вивченню та використанню надр" ОСОБА_4 здійснено виїзд до позивача, який є власником спеціальних дозволів на користування надрами № 3334 та № 3335 від 01.07.2004 р., для проведення планової перевірки вимог законодавства у сфері надрокористування.

Позивач вважаючи, що законні підстави для проведення планового заходу державного нагляду (контролю) відсутні, листом № 918 від 14.05.2018 р. повідомив Державну службу геології та надр України про недопуск до здійснення перевірки. Будучи незгодним із діями відповідача позивач не допустив посадових осіб Північного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України та заступника начальника ДО "Північно-Східна територіальна інспекція державного геологічного контролю за веденням робіт по геологічному вивченню та використанню надр" до проведення перевірки, у зв`язку з чим відповідачем складено акти № 16/3334 та № 17/3335 від 14.05.2018 р. про недопущення до перевірки.

Відповідач на підставі вказаних вище актів виніс приписи від 14.08.2018 р. № 16/3334 та № 17/3335 згідно яких, позивача зобов`язано у строк до 14.05.2018 р. усунути порушення вимог законодавства у сфері надрокористування шляхом надання до Північного міжрегінального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України завірених належним чином копій документів та матеріалів що підтверджують дотримання Представництвом "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" вимог законодавства про надрокористування за переліком зазначеним в додатку 1.

Не погодившись з винесеними контролюючим органом приписами, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем надано достатні докази, якими підтверджується правомірність не допуску позивачем посадових осіб Північного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України та залучених спеціалістів до перевірки, а тому оспорювані приписи винесені неправомірно.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі зазначив, що під час здійснення перевірки він наділений повноваженнями щодо складання актів і враховуючи те, що ним були складені акти № 16/3334 та № 17/3335 від 14.05.2018 р. про недопущення до перевірки, у відповідача були підстави для винесення приписів. Також вказав, що факт недопущення перевіряючих до перевірки, за твердженням апелянта, вже сам по собі свідчить про порушення підприємством позивача законодавства у сфері надрокористування.

З приводу наведених вище доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон №877-V).

Відповідно до ст. 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Положеннями ст. 7 Закону № 877-V передбачено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Аналіз наведених норм Закону № 877-V свідчить, що виключно за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Наведене свідчить, що виявлення порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства можливе лише в ході здійснення заходу державного нагляду (контролю).

Судовим розглядом встановлено, що факт не допуску до проведення планової перевірки підприємства позивача підтверджується наявними матеріалами справи листом № 918 від 14.05.2018 р., актами № 16/3334 та № 17/3335 від 14.05.2018 р. про недопущення до перевірки, а також безпосередньо самими оскаржуваними приписами відповідача.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що акт про недопущення до перевірки фіксує саме факт не допуску посадових осіб контролюючого органу до здійснення заходу контролю.

Приписами ч. 1 ст. 10 Закону № 877-V передбачено, що суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю).

На підставі наведених вище норм права, колегія суддів зазначає, що встановлення порушення вимог законодавства суб`єктом господарювання можливе виключно у разі допуску останнім посадових осіб контролюючого органу до здійснення заходу контролю. Не допуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом суб`єкта господарювання, яке прямо передбачене ч. 1 ст. 10 Закону № 877-V. Складення відповідачем актів про не допуск до перевірки за своєю суттю не є актом, який складається за результатами проведення заходу контролю у зв`язку з тим, що такий захід фактично проведений не був.

Положеннями ст. 7 Закону № 877-V встановлено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт (ч. 6). У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу (ч. 7).

Аналогічного змісту повноваження передбачали п. 5, п. 15, п. 16 Порядку здійснення державного геологічного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2011 р. № 1294.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що органи Державної служби геології та надр України уповноважене здійснювати державний геологічний контроль суб`єктів господарювання у формі планових та позапланових перевірок, які проводяться з метою виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр. Результати яких оформлюються у формі акта, а у разі необхідності вжиття інших заходів - у вигляді припису, розпорядження, іншого розпорядчого документа щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.07.2018 р. у справі № 815/3305/17 (№ К/9901/49827/18).

На підставі цього, колегія суддів зазначає, що законодавством чітко врегульовано порядок встановлення порушень надрокористувачем умов користування надрами, відповідно до якого встановлення таких порушень можливе лише в ході проведеної перевірки, результати якої відображаються в акті, за наслідками її проведення, що підтверджує невиконання умов користування надрами та є підставою вжиття Державною службою геології та надр України заходів для усунення виявлених порушень, зокрема, і шляхом винесення відповідного припису.

Таким чином, оспорювані позивачем приписи контролюючого органу від 14.05.2018 р. № 16/3334 та № 17/3335 є неправомірними, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для їх скасування.

Що стосується посилання апелянта на те, що не допустивши посадових осіб до проведення заходу контролю позивач не надав змоги посадовим особам відповідача здійснити покладені на неї функції, а саме перевірити дотримання вимог законодавства у сфері надрокористування, що, на думку контролюючого органу, вже є порушенням умов надрокористування, судом першої інстанції зроблений висновок, що позивачем надано достатні докази, якими підтверджується правомірність не допуску позивачем посадових осіб Північного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної службі геології та надр України та залучених спеціалістів до перевірки.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що предметом спору в межах цієї справи є визнання протиправними та скасування приписів від 14.05.2018 р. № 16/3334 та № 17/3335, а тому, надання оцінки діям підприємства позивача щодо правомірності чи неправомірності його дій по не допуску посадових осіб до проведення заходу контролю, виходить за межі доказування. В той же час, надання судом першої інстанції оцінки цій обставині не впливає на загальний висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року по справі № 440/4191/18 прийняте з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року по справі № 440/4191/18 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року по справі № 440/4191/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 21.06.2019 року