Справа № 640/21428/18
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Літвіна Н.М.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Міністерства внутрішніх справ України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Міністерство внутрішніх справ України з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просило: визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. щодо направлення повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення від 26.11.2018 року № 56361389/15 у виконавчому провадженні № 56361389; скасувати повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 26.11.2018 року № 56361389/15 у виконавчому провадженні № 56361389; зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. змінити підставу постанови про закінчення виконавчого провадження № 56361389 з п.11 ( надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 63 цього Закону) ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" на п.9 (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) ч.1. ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 17 квітня 2018 року Окружним адміністративним судом м. Києва у справі № 826/5892/15 було видано виконавчий лист про зобов`язання МВС України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 27.02.2015 року по 06.11.2015 року різницю між виплаченим позивачу грошовим забезпеченням за посадою старшого інспектора відділу супроводження розслідувань управління міжнародного розшуку та супроводження розслідувань цього підрозділу апарату МВС України та грошовим забезпеченням за посадою заступника начальника управління - начальника відділу супроводження розслідувань.

10 травня 2018 року за заявою стягувача Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ було відкрито виконавче провадження № 56361389 з виконання зазначеного виконавчого листа № 826/5892/15 (а.с. 26).

23 серпня 2018 року відповідач, керуючись вимогами ст.с. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 27-28).

13 листопада 2018 року відповідач, керуючись вимогами ст.с. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. за не повне невиконання рішення суду боржником (а.с. 30).

26 листопада 2018 року відповідачем було скеровано до Печерського Управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві повідомлення про вчинення боржником (позивачем) кримінального правопорушення (а.с. 18-19).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 27 листопада 2018 року закінчено виконавче провадження №56361389 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо направлення до Печерського Управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві повідомлення про вчинення боржником (позивачем) кримінального правопорушення та підставу закінчення виконавчого провадження неправомірними, звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII), Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) та ін.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частина 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

За приписами ч. 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим листом у справі № 826/5892/15 було встановлено спосіб виконання рішення суду, а саме - зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 27.02.2015 року по 06.11.2015 року різницю між виплаченим позивачу грошовим забезпеченням за посадою старшого інспектора відділу супроводження розслідувань управління міжнародного розшуку та супроводження розслідувань цього підрозділу апарату МВС України та грошовому забезпеченню за посадою заступника начальника управління - начальника відділу супроводження розслідувань.

На виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2017 року у справі №826/5892/15 позивачем було нараховано ОСОБА_1 різницю між виплаченим грошовим забезпеченням за посадою старшого інспектора відділу супроводження розслідувань управління міжнародного розшуку та супроводження розслідувань цього підрозділу апарату МВС України та грошовим забезпеченням за посадою заступника начальника управління - начальника відділу супроводження розслідувань за період з 27.02.2015 року по 06.11.2015 року у сумі 16 689,23 грн.

Платіжним доручення №802 від 04.06.2018 року позивачем було здійснено виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 у сумі 16438,89 грн. (а.с.17)

Листом №15/4-Б-437,450 від 19.06.2018 року позивач повідомив ОСОБА_1 про фактичне виконання рішення суду (а.с.21).

Листом №15/4-2697 від 20.07.2018 року позивач повідомив Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ про фактичне виконання рішення суду (а.с.20).

Листом №12/6-5692 від 06.12.2018 року позивач повторно повідомив Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ про фактичне виконання рішення суду у справі №826/5892/16 із наданням належних доказів виконання та просив скасувати штраф у розмірі 10200,00 грн. (а.с.31-33).

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 15.02.2018 року №15/4-Б-49 про доходи ОСОБА_1 у період з 01.11.2013 по 30.11.2015, грошове забезпечення ОСОБА_1 в останній місяць роботи (лютий 2015 року) на посаді заступника начальника Управління - начальника відділу становило 8726,63 грн. (а.с.22-24).

Відповідно до статті 31 Закону № 1404-VIII у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

Відповідно до статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач таким правом не скористався, а виконав рішення суду на власний розсуд.

Щодо посилань позивача на те, що державний виконавець був зобов`язаний звернутися до суду з заявою про роз`яснення судового рішення, колегія суддів зазначає, що вказані повноваження державного виконавця є способом реалізації його прав, а не є обов`язком.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 56361389 діяв згідно приписів ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено фактичного виконання рішення суду, а відтак дії відповідача щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 56361389 є правомірними.

Стаття 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та/або процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Літвіна Н.М.

Сорочко Є.О.