Справа № 520/4356/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

20 червня 2019 р. № 520/4356/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (1-й Котласький проїзд, буд АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул.Пушкінська, буд.46, м.Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та пені,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області від 12.06.2015, яким ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , збільшено податкове зобов`язання з транспортного податку на 25000 грн. за 2015 податковий період;

- скасувати нараховану на повідомлення-рішення Східної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області від 12.06.2015 пеню в розмірі 9288,75 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що був власником автомобіля марки Lexus моделі RX 350, 2013 року випуску, в зв`язку з чим контролюючим органом позивачу податковим повідомленням-рішенням №119-17 від 12.06.2015 було нараховано транспортний податок за 2015 рік в сумі 25000,00 грн. Вказане рішення позивач не отримував, про його існування стало відомо в червні 2018 року під час продажу автомобіля. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню у судовому порядку.

Ухвалою суду від 23.05.2019 здійснено заміну неналежного відповідача - Східну державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Харківській області на належного - Головне управління ДФС у Харківській області.

Ухвалою суду від 20.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача - Паркулаб А.В. (довіреність ННЕ №631710 від 19.04.2019), прибув у судове засідання, склав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у письмовому відзиві на позов просив розглядати справу без його участі.

У письмовому відзиві на позов вказав, що відповідно до бази даних НАІС ДДАІ України ОСОБА_1 є власником автомобіля марки "Lexus" модель "RX 350", 2013 року випуску з об`ємом двигуна 3456 куб. см, що повністю відповідає об`єкту оподаткування, визначеного ст.267 ПКУ в редакції за 2015 рік, а тому податкове повідомлення-рішення податкового органу №119-17 від 12.06.2015 є правильним та справедливим, у зв`язку з чим позовні вимоги відповідача задоволенню не підлягають.

З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в 2015 році у власності позивача - ОСОБА_1 , перебував автомобіль марки "LEXSUS" модель "RX 350", ДНЗ НОМЕР_3 , 2013 року випуску, з об`ємом двигуна 3456 куб. см., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та обліковою карткою транспортного засобу (а.с.15, 16).

12.06.2015 року Східною об`єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (правонаступником якої є Головне управління ДФС у Харківській області) прийнято податкове повідомлення-рішення №119-17 від 12.06.2015 року, яким до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визначено суму податкового зобов`язання з транспортного податку за 2015 рік у сумі 25000 грн.

Позивач стверджує, що він не отримував оскаржуване податкове повідомлення-рішення, про існування якого стало відомо після продажу автомобіля у червні 2018 року.

Відповідач у письмовому відзиві на позов зазначає, що ним було направлено податкове повідомлення-рішення рекомендованою кореспонденцією, однак конверт з вкладеннями були повернуті за закінченням терміну зберігання на адресу податкового органу.

Дослідивши, надані суду докази, суд зауважує, що доказів направлення на адресу позивача спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем суду не надано.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає, що спірні відносини регулюються положеннями Податкового кодексу України та Конституцією України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно п.267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно положень п.267.2.1 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно п.267.3.1 статті 267 Податкового кодексу України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Положеннями п.267.4 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Пунктом 267.6 статті 267 Податкового кодексу України врегульовано порядок обчислення та сплати транспортного податку.

Так, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Відповідно пп.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України, транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Суд зазначає, що відповідно до ст.58 Податкового кодексу України до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання, в якому зазначається об`єкт оподаткування. Однак, з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем було вручено позивачу оскаржуване податкове повідомлення-рішення разом із розрахунком.

Транспортний податок був запроваджений Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014р. №71-VIIІ, який почав діяти з 01 січня 2015 року.

В той же час, пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України визначено поняття стабільності, яке полягає в наступному: зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

З огляду на вищезазначене, суд вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення за платежем транспортний податок з фізичних осіб у 2015 році є протиправним та таким, що суперечить принципу стабільності, визначеному в статті 4 Податкового кодексу України.

Статтею 8 Податкового кодексу України передбачено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно ст.265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Пунктом 10.2 ст.10 Податкового кодексу України встановлено, що місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Положеннями п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Суд зазначає, що особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України. Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Між тим, відповідно п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Таким чином, аналізуючи норми закону, суд приходить до висновку, що безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України не наділена повноваженнями безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до п. 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 П..12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за Податковим кодексом України мають обов`язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду що настає за плановим.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Тобто, виходячи з наведених вище норм Кодексу, нові податки практично не можуть бути визнані обов`язковими до сплати в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

За наведених обставин та особливостей правового регулювання, суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році.

В іншому випадку, таке застосування не відповідало б положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Дана позиція суду узгоджується з рішенням Вищого адміністративного суду України від 30 серпня 2016 року № К/800/8077/16.

У спірних правовідносинах суд застосує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серко проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про задоволення вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області №119-17 від 12.06.2015, яким ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , збільшено податкове зобов`язання з транспортного податку на 25000 грн. за 2015 податковий період.

Щодо позовної вимоги позивача в частині скасування нарахованої на повідомлення-рішення Східної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області від 12.06.2015 пені в розмірі 9288,75 грн. суд зазначає, що остання є похідною від розглянутої вище позовної вимоги, відтак, підлягає задоволенню.

В зв`язку з наведеним суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Також суд враховує, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, перевіривши оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення №119-17 від 12.06.2015, суд доходить висновку про його невідповідність приписам чинного законодавства та дійсним обставинами справи, в зв`язку з чим позовні вимоги про його скасування, а також про скасування пені за несплату такого рішення є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 6, 7, 19, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та пені, - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (правонаступник - Головне управління ДФС у Харківській області) №119-17 від 12.06.2015 року , яким ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , збільшено податкове зобов`язання з транспортного податку на 25000 грн. за 2015 податковий період.

Скасувати нараховану на повідомлення-рішення №119-17 від 12.06.2015 пеню в розмірі 9288,75 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул.Пушкінська, буд.46, м.Харків, 61057, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко