Справа № 807/541/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3404/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправними дій,

суддя у І інстанції Микуляк П.П.,

час ухвалення рішення 15 год 34 хв,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 04 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

14 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - ГУ ДГК) щодо відмови у наданні дозволу при повторному розгляді клопотань від 25 травня 2017 року, які зареєстровані за вх. № Б-1195/3/5-17 від 26 травня 2017 року та за вх. № Б-1195/2/5-17 від 26 травня 2017 року.

Одночасно просив зобов`язати ГУ ДГК вчинити дії у порядку, який передбачений статтею 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК), відповідно до поданих позивачем клопотань, надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального садівництва та дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані за межами населеного пункту на території Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі № 807/541/18 позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ДГК щодо відмови у наданні дозволу при розгляді клопотання ОСОБА_1 від 25 травня 2017 року, яке зареєстроване за вх. № Б-1195/3/5-17 від 26 травня 2017 року та за вх. № Б-1195/2/5-17 від 26 травня 2017 року. Зобов`язано ГУ ДГК повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 25 травня 2017 року, яке зареєстроване за вх. № Б-1195/3/5-17 від 26 травня 2017 року та за вх. № Б-1195/2/5-17 від 26 травня 2017 року, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального садівництва та дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані за межами населеного пункту на території Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відмова в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийнята відповідачем всупереч приписів статті 118 ЗК і з урахуванням обставин справи належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та індивідуального садівництва, з прийняттям вмотивованого рішення.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ДГК, яке просило його скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що земельна ділянка контуру 1170 та 1Г88 включена в перелік земельних ділянок для створення громадських пасовищ на території Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області відповідно до наказу ГУ ДГК за № 265-сг від 19 лютого 2018 року. Окрім того, земельна ділянка орієнтовною площею 23,6 га (номер кадастрового кварталу НОМЕР_1), розташована за межами населеного пункту, контур 1170 на території Тур`є-Пасічанської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах і не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. Відтак, у зв`язку із невідповідністю місця розташування спірних земельних ділянок вимогам ЗК позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що надання дозволу на право на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування або у власність є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу і суд не вправі своїм рішенням підміняти рішення відповідача або прямо вказувати суб`єкту владних повноважень на те, які саме рішення останній повинен прийняти.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 та частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року у справі № 807/923/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року, було частково задоволено позов ОСОБА_1 Визнано протиправними дії ГУ ДГК щодо відмови у наданні дозволу при розгляді його клопотання від 25 травня 2017 року, яке зареєстроване за № Б-1195/2/5-17 від 26 травня 2017 року, а також при розгляді клопотання ОСОБА_1 від 25 травня 2017 року, яке зареєстроване за № Б-1195/3/5-17 від 26 травня 2017 року. Зобов`язано ГУ ДГК повторно розглянути вказані клопотання ОСОБА_1 від 25 травня 2017 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту на території Тур`є-Пасічанської сільської ради, Перечинського району, Закарпатської області, а також щодо надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність площею 0,1200 га для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту на території Тур`є-Пасічанської сільської ради, Перечинського району, Закарпатської області.

На виконання вказаних судових рішень ГУ ДГК листом від 29 травня 2018 року № Б-1195/2-330/6-18 відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства загальною орієнтовною площею 2,00 га, та для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га на підставі частини 7 статті 118 ЗК, оскільки місце розташування земельної ділянки, що зазначена в зверненні, суперечить вимогам чинного законодавства та нормативно-правовим актам України.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта щодо помилковості вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Можливість передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства передбачена приписами пункту «а» частини 3 статті 22 ЗК.

Згідно із частиною 1 статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 2 цієї ж статті ЗК встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За правилами частини 7 цієї ж статті ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із усталеною судовою практикою та правовою позицією Верховного Суду (зокрема, постанова від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 27 березня 2018 року у справі № 463/3375/15-а) вказані приписи ЗК містять вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що відмова ГУ ДГК позивачу ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у відповідь на його звернення від 25 травня 2017 року, що зареєстровані відповідачем 26 травня 2017 року за № Б-1195/2/5-17 та за № Б-1195/3/5-17, формалізована листом від 29 травня 2018 року № Б-1195/2-330/6-18, не містить передбачених положеннями статті 118 ЗК підстав.

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що приписи постанови Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» не можуть бути належною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки затверджена нею Стратегія не є нормативно-правовим актом, що містить обов`язкові до виконання норми права, а лише визначає напрямки удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними на майбутнє.

Зміст частин 6, 7 статті 118 ЗК не передбачає складення жодних переліків земельних ділянок для цілей надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки і не визначає включення земельної ділянки до відповідного переліку, як передумови для надання такого дозволу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №817/1347/17.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що виходячи із приписів статей 116, 118 ЗК, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13), від 07 червня 2016 року (справа №21-1391а16), а також у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 463/3375/15-а.

Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що надання відповідачем Тур`є- Пасічанській сільській раді дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для створення громадських пасовищ не може бути перешкодою для задоволення клопотань позивача від 25 травня 2017 року.

Щодо доводів ГУ ДГК, викладених у апеляційній скарзі, про включення спірної земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва наказом ГУ ДГК від 15 червня 2018 року № 116 «Про включення до переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах», то відповідно до листа від 29 травня 2018 року № Б-1195/2-330/6-18 вказані обставини не були підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні його клопотання.

При цьому за правилами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень він не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи у апеляційному порядку не оскаржено.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі № 807/541/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук
Постанова у повному обсязі складена 20 червня 2019 року.