Справа № 400/489/19
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/489/19
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Семенюка Г.В.

- Шляхтицького О.І.

При секретарі Алексєєвої Н.М.

Представник позивача Філевський Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року, прийнятого у відкритому судовому засіданні (суддя Гордієнко Т.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними та скасування постанов від 29.01.2019 № 58234538, від 04.02.2019 № 58234538,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними та скасування постанови від 29.01.2019 про відкриття виконавчого провадження № 58234538 про стягнення виконавчого збору у розмірі 2890472,13 грн., постанови від 04.02.2019 ВП № 58234538 про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках у банківських установах: в Одеській обласні дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" (код фінансової установи 328351), в АБ "Укргазбанк" (код фінансової установи 320478), в АТ "Райффайзен Банк Аваль" (код фінансової установи 380805).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що позивач є майновим поручителем, а не боржником за виконавчим документом, тому може нести відповідальність в межах вартості предмета іпотеки, яка складає 140622 грн., а не в межах заборгованості за кредитним договором в сумі 28 904721,31 грн. Також постанова про арешт коштів майна накладена не на рахунки майна позивача, як фізичної особи, а на рахунки фізичної особи-підприємця, які відкриті позивачем для здійснення підприємницької діяльності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову ВП № 58234538 від 04.02.2019.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 58234538 від 29.01.2019 відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ 1, 01001, ідентифікаційний код 00015622) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.), сплачений квитанцією № П305 від 21.02.2019 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення,яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Зокрема відповідач зазначає, що чинне законодавство не містить норму, яка б забороняла арештовувати грошові кошти фізичної особи-підприємця за зобов`язаннями, не пов`язаними із здійсненням підприємницької діяльності, тому державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні рішення діяв в межах, наданих йому повноважень, не порушуючи прав та інтересів сторін виконавчого провадження.

Скаржник вважає, що державним виконавцем виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження, а рішення суду підлягає скасуванню в частині його задоволення.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за вищезазначеною апеляційною скаргою.

Заслухавши суддю-доповідача,розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно приписів ст. 310 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу у відкритому судовому засіданні.

Обставини справи.

28.04.2016 державним виконавцем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 50964078 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 8673 від 23.11.2010, в якій боржником визначена ОСОБА_1 .

23.01.2019 прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України " Про виконавче провадження", оскільки надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа.

29.01.2019 прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 58234538 по виконанню постанови № 50964078 від 23.01.2019 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 2 890472,13 грн.

04.02.2019 прийнята постанова про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках в банках в Одеській обласні дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" (код фінансової установи 328351), в АБ "Укргазбанк" (код фінансової установи 320478), в АТ "Райффайзен Банк Аваль" (код фінансової установи 380805).

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що сума виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження визначається на підставі постанови від 23.01.2019 року , яка не скасована та не оскаржена позивачем, тому правових підстав для скасування постанови від 29.01.2019 року у суду немає, однак боржником у виконавчому провадженні є фізична особа ОСОБА_1 , а тому відповідач міг накласти арешт на рахунки боржника, відкриті у банку, які використовуються фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем, тому постанова про арешт коштів боржника від 04.02.2019 року належить скасуванню.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції, щодо часткового задоволенню позову, помилковим та таким, що не відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України), Закону України «Про виконавче провадження», Господарського кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.6 Закону України, від 02.06.2016, № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", систему органів примусового виконання рішень становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно п.1. Типового положення про відділ державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі ,затвердженого Наказом Мінюсту від 20.04.2016, № 1183/5 Відділ державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Відділ) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, є структурним підрозділом та підпорядковується головним територіальним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції) через відповідні управління державної виконавчої служби Головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління).

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч.5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

На підставі ч. 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також, згідно із ч. 4 ст. 4 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 6 цього закону передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ст..128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Згідно ч.1-2 ст.74 Закону України, від 02.06.2016, № 1404-VIII "Про виконавче провадження" Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що за правилами ч.3 ст.40 Закону України " Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу даної норми вбачається можливість її застосування у випадку повернення виконавчого документу стягувачу або закінчення виконавчого провадження з визначених підстав, якщо виконавчий збір не стягнуто.

29.01.2019 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58234538 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 50964078 від 23.01.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 2 890 472,13 грн.

Враховуючи вище викладене у своїй сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.01.2019 року ВП № 58234538 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору у розмірі 2890472,13 грн. є обґрунтованою та законною, тобто прийнятою в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визнання протиправною та скасування постанови ВП № 58234538 від 04.02.2019 року про накладення арешту,виходячи з наступного:

На примусовому виконанні у відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 8673 виданого 23.11.2010 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок чого задовольнити вимоги іпотекодержателя - ЗАТ «ОТП Банк» у сумі 28 904 721,31 грн, яке завершено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону.

Вимогами частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частинами 1, 2 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

При цьому, ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору.

Отже, ураховуючи підставу завершення виконавчого провадження та приписи частини З статті 40 Закону настають відповідні наслідки для боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону, передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Статтею 56 Закону визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Тому, після виявлення рахунків у боржника, державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ВП № 58234539 від 04.02.2019 року.

Згідно статті 50 ЦК України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Статтею 51 ЦК України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Крім того, частиною 5 пункту 1 статті 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом.

Відповідно до статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність:

безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється;

із залученням або без залучення найманої праці;

самостійно або спільно з іншими особами.

З аналізу вищевказаних норм законодавства вбачається відсутність розмежування розпорядження майном та коштами, що перебувають у володінні фізичної особи та фізичної особи підприємця.

Таким чином, чинне законодавство не містить норму, яка б забороняла арештовувати грошові кошти фізичної особи-підприємця за зобов`язаннями, не пов`язаними із здійсненням підприємницької діяльності, тому державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні рішення діяв в межах, наданих йому повноважень, не порушуючи прав та інтересів сторін виконавчого провадження.

З огляду на викладене, державним виконавцем виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження, а рішення суду підлягає скасуванню в частині його задоволення.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1-5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів, вважає, що неправильне застосування судом 1-ої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що знайшло своє відображення у неправильному тлумаченні закону, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення справи - є підставами для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду 1-ої інстанції в частині задоволення позову та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч.1-2 ст.308 КАС України ,суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України ,за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Таким чином керуючись п.п.1, 4 ч.1 ст. 317 КАС України колегія суддів вважає за необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову в частині щодо визнання протиправною та скасування постанови ВП № 58234538 від 04.02.2019 року відмовити.

Керуючись ст.ст.310,317, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року в частині щодо визнання протиправною та скасування постанови ВП № 58234538 від 04.02.2019 року -скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 58234538 від 04.02.2019 року - відмовити.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текс судового рішення складений та підписаний 19 червня 2019 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.