Справа № 807/242/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3965/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2018 року у справі за позовом керівника Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області до Хустської міської ради, Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії (суддя першої інстанції Луцович М.М., місце ухвалення рішення - м. Ужгород, дата складання повного тексту рішення - 3 жовтня 2018 року),

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2017 року керівник Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Хустської міської ради, Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради про (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) визнання протиправною бездіяльності Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради з питання не прийняття на баланс дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на прибудинкових територіях м. Хуста; визнання протиправною бездіяльності Хустської міської ради з питання не затвердження планів інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населення (їх частин) - дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на території м. Хуста; зобов`язання Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради вчинити дії по розробленню та затвердженню планів технічної інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населення (їх частин) - дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на території м. Ужгород; зобов`язання Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради вчинити дії по прийняттю на баланс та проведенню технічної інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населення (їх частин), а саме дитячих та спортивних майданчиків, які розташовані на території м. Хуста.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час вивчення стану законності з питань дотримання законодавства України щодо благоустрою населених пунктів виявлено ряд недоліків щодо проведення технічної інвентаризації та паспортизації дитячих майданчиків міста Хуста, які негативно впливають на організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель та інженерних споруд та можуть призвести, у разі їх не усунення, до настання тяжких наслідків для життя та здоров`я дітей.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради з питання не прийняття на баланс дитячих майданчиків, розташованих на прибудинкових територіях міста Хуста. Визнано протиправною бездіяльність Хустської міської ради з питання не затвердження планів інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населення (їх частин) дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на території міста Хуста. Зобов`язано Хустську міську раду вчинити дії по розробленню та затвердженню планів технічної інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населення (їх частин) дитячих майданчиків, які розташовані на території міста Хуста. Зобов`язано Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради вчинити дії по прийняттю на баланс та проведенню технічної інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населення (їх частин), а саме: дитячих майданчиків, які розташовані на території міста Хуста.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначило, що суд першої інстанції безпідставно розглянув позов прокурора, оскільки такий не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Прокурор без повідомлення належного органу - місцевої державної адміністрації звернувся до суду від його імені. Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції фактично вирішив питання виключної компетенції міської ради, оскільки прийняття на баланс дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на прибудинкових територіях, затвердження планів інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населення є виключною компетенцією міської ради. Спірні майданчики не являються комунальною власністю міста Хуста. Жодних документів, які б підтверджували право територіальної громади на ці об`єкти, немає. При цьому, суд першої інстанції не дослідив питання, кому саме належать ці об`єкти. Не було взято до уваги, що саме на прибудинкових територіях ОСББ були розміщені такі споруди як дитячі майданчики.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про підставність заявленого позову і законність й обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

У судовому засіданні представник позивача Пиць Н.В. заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та пояснила, що прокурор звернувся до суду за наявності правових підстав з огляду на протиправну бездіяльність відповідачів.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду завчасно, що підтверджено матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її часткове задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем під час вивчення стану законності з питань дотримання законодавства України щодо благоустрою населених пунктів було виявлено ряд недоліків щодо проведення технічної інвентаризації та паспортизації дитячих майданчиків міста Хуста.

Зокрема, на території міста Хуста у мікрорайонах багатоповерхової житлової забудови розміщені дитячі майданчики, а саме: по вулиці Пирогова, по вулиці Братів Бращайків, по вулиці Є.Коновальця , по вулиці Жайворонкова , по вулиці князя Володимира Великого , по вулиці Київська Набережна, по вулиці Кубинця, по вулиці Грушевського та на Майдані Незалежності, що підтверджується листом виконавчого комітету Хустської міської ради від 17.02.2017 №289/1/02-12.

Паспорти та інвентаризаційні документи дитячих майданчиків відсутні (а.с. 11).

Відсутні також документи про балансоутримувачів дитячих майданчиків.

Відсутні затверджені плани інвентаризації та паспортизації таких об`єктів благоустрою населення (їх частин) як дитячі ігрові та спортивні майданчики, які розміщені на прибудинкових територіях та у місцях загального користування міста Хуста.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Питання, вирішення яких віднесено до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради, передбачені статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до пункту 44 частини першої цієї статті виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Благоустроєм населених пунктів відповідно до визначення, закріпленого у абзаці другому частини першої статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», є комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Під заходами з благоустрою населених пунктів відповідно до абзацу шостого частини першої статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» слід розуміти роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів передбачає: 1) розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів; 2) організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об`єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; 3) створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів, створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб), визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

За змістом пунктів 1, 2 частини першої статті 13 Закону № 2807-IV об`єктами благоустрою населених пунктів, серед іншого, є території загального користування та прибудинкові території.

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Елементами (частинами) об`єктів благоустрою відповідно до пункту 8 частини першої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» є обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків.

Пунктом 5 частини другої статті 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані проводити згідно з планами, затвердженими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, інвентаризацію та паспортизацію закріплених за ними об`єктів благоустрою (їх частин), що здійснюються у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

На виконання наведених положень статті 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» затверджено Інструкцію з проведення технічної інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населених пунктів № 550 від 29.10.2012 (надалі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.3 Інструкції під паспортизацією об`єктів благоустрою слід розуміти складання технічних паспортів об`єктів благоустрою за результатами їх інвентаризації; під технічною інвентаризацією об`єктів благоустрою - сукупність заходів з обстеження, спрямованих на підтвердження наявності об`єктів нерухомого майна, елементів благоустрою та оцінку їх технічного стану, а також наявності інженерних мереж на об`єкті благоустрою.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції технічна інвентаризація та паспортизація об`єктів благоустрою проводяться власником, балансоутримувачем або виконавцем на підставі договору із замовником або самостійно.

Пунктом 1.5 Інструкції передбачено, що технічна інвентаризація об`єктів благоустрою може бути плановою або позаплановою. Планова технічна інвентаризація повинна проводитись згідно з планами, затвердженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Нормативне тлумачення норм Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Інструкції з проведення технічної інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населених пунктів в контексті змісту фактичних обставин справи дає підстави вважати, що організацію благоустрою території міста (в даному випадку міста Ужгород) повинна забезпечувати міська рада, до компетенції якої віднесено, зокрема, затвердження правил і заходів благоустрою населеного пункту.

Норми Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зобов`язують, зокрема, підприємства, установи, організації у сфері благоустрою населених пунктів проводити їх планову інвентаризацію та паспортизацію.

За приписами пункту 5 частини другої статті 18 цього Закону однією з необхідних умов для належного виконання цього обов`язку є наявність затвердженого плану проведення таких заходів з благоустрою населеного пункту.

Аналіз наведених норм права у сфері забезпечення благоустрою населених пунктів дає підстави для висновку, що затвердження планів інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою міста є компетенцією саме міської ради.

Судом першої інстанції встановлено, що Хустська міська рада Закарпатської області не затвердила планів інвентаризації та паспортизації таких об`єктів благоустрою населення (їх частин) як дитячі ігрові та спортивні майданчики, які розміщені на прибудинкових територіях та у місцях загального користування міста Хуста.

Цей факт відповідачами не оспорювався ні в суді першої ні в суді апеляційної інстанції.

Відтак, зроблено вірний висновок, що відсутність затверджених планових заходів щодо інвентаризації об`єктів благоустрою населення (їх частин) - дитячих ігрових та спортивних майданчиків, свідчить про протиправну бездіяльність саме Хустської міської ради Закарпатської області.

Відсутність затверджених планів технічної інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою, як вірно зазначено прокуратурою, позбавляє можливості підприємств, установ та організацій у сфері благоустрою здійснювати заходи щодо належного утримання об`єктів благоустрою (дитячих майданчиків), що в свою чергу, може призвести до тяжких наслідків або шкоди дітям.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Таким чином, встановлена бездіяльність відповідача щодо не затвердження відповідних планів інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою - дитячого майданчика має наслідком порушення права дітей міста Хуста на безпечні умови життя і здорового розвитку, отримання можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку.

А тому, суд першої інстанції в цій частині правильно задовольнив позовні вимоги.

Щодо визнання протиправною бездіяльності Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради апеляційний суд зазначає наступне.

Рішенням V сесії VІІ скликання Хустської міської ради №460 від 09.12.2016 було затверджено Положення про Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради (далі - Положення).

Так, згідно п. 1.7 Положення Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради у межах своїх повноважень організовує виконання законодавства у сфері, яка стосується майнових та земельних питань, а саме: виступає, поряд з іншим, як орган уповноважений на підготовку документації в разі набуття права власності територіальної громади на не обліковане майно, а також при переході права власності на майно із державної власності у комунальну власність міста та інше, як орган який виступає балансоутримувачем об`єктів комунальної власності територіальної громади (а.с. 50).

Згідно вимог п. 2.6, п. 2.7 Положення Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради зобов`язано здійснювати облік комунального майна і вести єдину базу даних та приймати на свій баланс об`єкти комунальної власності (а.с. 52).

У той же час, згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, повноваження щодо затвердження місцевих програм і заходів з благоустрою населених пунктів. Затвердження правил благоустрою територій населених пунктів, створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб), визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Стосовно висновків суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради з питання не прийняття на баланс дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на прибудинкових територіях міста Хуста та вчинити дії по прийняттю на баланс і проведенню технічної інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населення (їх частин), колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що така позовна вимога є передчасною, оскільки прийняттю на баланс і проведенню технічної інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населення передує процедура розробки та затвердження відповідних планів міською радою.

При цьому, суду не надано доказів, що зазначені у позовній заяві дитячі майданчики перебувають у власності саме територіальної громади міста Хуста.

Отже, зазначені позовні вимоги не підлягали до задоволення, а суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта заслуговують на увагу і судове рішення необхідно в цій частині скасувати та прийняти нове - про відмову в задоволенні позовних вимог до Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради.

Стосовно доводів апелянта про безпідставність звернення прокурора до суду колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції), здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, прокурор у визначених Законом випадках має право на представництво інтересів держави або конкретної особи (громадянина України, іноземця або особи без громадянства), якщо таке представництво належним чином обґрунтоване, проте не на представництво інтересів суспільства в цілому, на що в даному випадку вказує позивач обґрунтовуючи заявлений позов.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі як законні представники або вступити у справу за своєю ініціативою з метою виконання покладених на них повноважень.

Отже, підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що повноваження на здійснення контролю за дотриманням законодавства з благоустрою покладено до органи державної архітектурної інспекції. Апеляційний суд дійшов висновку, що вказані повноваження виконують місцеві державні адміністрації.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» державний контроль за дотриманням законодавства у сфері благоустрою території населених пунктів здійснюється місцевими державними адміністраціями.

Порядок здійснення державного контролю у сфері благоустрою населених пунктів визначається цим Законом та іншими законодавчими актами.

Проте нормативного акту, який затверджував би порядок проведення контролю у сфері благоустрою місцевими державними адміністраціями не затверджено. Законом України «Про місцеві державні адміністрації» не передбачено повноваження місцевої державної адміністрації щодо здійснення контролю за дотриманням законодавства з благоустрою у населених пунктах відповідними органами місцевого самоврядування.

Водночас статтею 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Згідно позовних вимог, прокурор оскаржує бездіяльність Хустської міської ради та її управління.

Отже, оскільки відповідачем є відповідні органи місцевого самоврядування, самоврядний контроль також виключається.

З урахуванням наведеного, прокурор наділений процесуальною дієздатністю на звернення до суду з відповідним позовом.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 вересня 2018 року у справі №804/2244/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України судом апеляційної інстанції переглянуто справу за наявними у ній доказами та перевірено законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради з питання не прийняття на баланс дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на прибудинкових територіях міста Ужгорода; зобов`язання Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради вчинити дії по розробленню планів технічної інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населення (їх частин) дитячих, спортивних та інших майданчиків, розташованих на території міста Хуста; зобов`язання Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради вчинити дії по прийняттю на баланс і проведенню технічної інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населення (їх частин), а саме: дитячих та спортивних майданчиків, які розташовані на території міста Ужгорода, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення в цій частині - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. ст. 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради задовольнити, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 807/242/17 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Управління з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради з питання не прийняття на баланс дитячих майданчиків, розташованих на прибудинкових територіях міста Хуста, визнання протиправною бездіяльність Хустської міської ради з питання не затвердження планів інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населення (їх частин) дитячих та спортивних майданчиків які розташовані на території міста Хуста та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Макарик
М. А. Пліш
Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.