Справа № 540/735/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/735/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради Херсонської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач ) звернувся до суду з позовом до Херсонської міської ради Херсонської області (далі відповідач, міська рада), в якому просить:

визнати бездіяльність відповідача щодо забезпечення виконання вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку, забезпечення безпечних умов руху транспортних засобів на площі Перемоги у м.Херсоні - протиправною;

зобов`язати Херсонську міську раду вжити заходів щодо виконання вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку, забезпечення безпечних умов руху транспортних засобів на площі Перемоги у м.Херсоні, шляхом обладнання ділянки автодороги на площі Перемоги у м.Херсоні у всіх напрямках руху, дорожнім знаком знак 4.10 «Круговий рух».

Позовні вимоги з посиланням на положення статті 117 Конституції України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про дорожній рух», «Про автомобільні дороги», «Про внесення зміни до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" щодо пріоритетності транспортних засобів, які рухаються по колу», постанов Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 «Про Правила дорожнього руху» та від 15.11.2017р. № 860 «Про внесення змін до Правил дорожнього руху» мотивує тим, що відповідач допустив протиправну бездіяльність у вигляді не вжиття заходів з установки дорожніх знаків знак 4.10 «Круговий рух» на площі Перемоги у м.Херсоні, чим не виконав вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку, не забезпечив безпечних умов руху транспортних засобів на площі Перемоги у м.Херсоні, що створює щоденну загрозу життю і здоров`ю позивача та його родині, чий маршрут проходить саме через вказану площу.

Ухвалою від 10.04.2019р. вказаний позов залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків. Ухвала суду виконана, недоліки позову усунуті.

Ухвалою від 19.04.2019р. провадження у вказаній справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 22.05.2019р. повернуто Управлінню транспортної, дорожньої інфраструктури і зв`язку Херсонської міської ради відзив на позовну заяву у зв`язку з відсутністю повноважень представляти інтереси відповідача. Також цією ухвалою запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та зобов`язано його у строк до 03 червня 2019р. надати до суду засвідчені належним чином копії письмових доказів. Ухвала суду відповідачем виконана.

Відповідачем 06.06.2019р. подано відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що міська рада не допускала бездіяльності і не порушувала прав позивача. Зазначає, що у зв`язку з прийняттям Закону України від 04.04.2017р. № 1993-VIII «Про внесення зміни до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" щодо пріоритетності транспортних засобів, які рухаються по колу» міською радою рішенням від 23.10.2017р. №937 було затверджено розроблені на замовлення Управління транспортної, дорожньої інфраструктури і зв`язку міської ради схеми з організації безпеки руху транспорту і пішоходів площами Перемоги, 200-річчя Херсона, Привокзальною, Івана Мозгового, В`ячеслава Чорновола, Героїв (Героїв Сталінграда) та перехрестям вулиць у районі Гідропарку в місті Херсоні. Вжиття заходів з установлення дорожніх знаків віднесено до компетенції Управління транспортної, дорожньої інфраструктури і зв`язку міської ради, яке вчинило відповідні дії на чотирьох площах з круговим рухом. У той же час, площі Перемоги та 200-річчя Херсона згідно з ОСОБА_2 2.3-5:2018 є пов`язаними між собою транспортними вузлами, дорожнє покриття площі 200-річчя Херсона потребує капітального ремонту, без виконання якого установка дорожніх знаків неможлива. Управлінням відповідно до приписів законодавства та державних будівельних норм, стандартів і правил замовлено відповідну проектну документацію та її державну експертизу, після завершення яких можливо буде установити дорожні знаки у відповідності до змін в законодавстві та з рішенням Херсонської міської ради. Тому відповідач вважає, що він не допускав жодної бездіяльності, а позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та у співставленні з нормами законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову..

Судом встановлено, що позивач звернувся до Херсонського міського голови із зверненням за вхідним №0-9245 від 05.12.2018р., в якому з посиланням на набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" щодо пріоритетності транспортних засобів, які рухаються по колу», просив вчинити дії, направлені на приведення у відповідність чинному законодавству організацію руху транспортних засобів на площі Перемоги у м. Херсоні.

20.12.2018р. за підписом першого заступника міського голови позивачу надана відповідь №0-9245 наступного змісту: « на замовлення Управління транспортної, дорожньої інфраструктури і зв`язку міської ради у 2017 році було замовлено, а пізніше презентовано схеми нової організації дорожнього руху на шістьох площах міста, на чотирьох з них нову організацію було впроваджено протягом 2018 року. У зв`язку з тим, що площа Перемоги та площа 200-річчя Херсону є зв`язаними транспортними вузлами, згідно з нормами ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів», зміни в організації дорожнього руху на них повинні здійснюватись одночасно. На виконання рекомендацій до презентованих схем, у 2018 році розроблено проект «Капітальний ремонт дорожнього покриття проїжджої частини площі 200-річчя Херсону з корегуванням форми розподільчого острівця та облаштування кишені зупинки громадського транспорту «База Холодильник», який планується впровадити у 2019 році за умови відповідного фінансування.

Вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність щодо виконання вимог Закону України «Про внесення зміни до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" щодо пріоритетності транспортних засобів, які рухаються по колу», ОСОБА_1 звернувся до суду.

Спірні правовідносини регулюються Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про дорожній рух», «Про автомобільні дороги».

Згідно із ст.41 Закону України від 30.06.1993р. № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі Закон № 3353-XII), в Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів. Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 04.04.2017р. № 1993-VIII «Про внесення зміни до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" щодо пріоритетності транспортних засобів, які рухаються по колу» статтю 41 Закону України від 30.06.1993р. № 3353-XII «Про дорожній рух» доповнено новою частиною другою такого змісту: «Перевага в русі на перехрестях, де організовано круговий рух, надається транспортним засобам, які вже рухаються по колу.».

Цей Закон набрав чинності з 28.04.2017р. та в п.2 Прикінцевих положень зобов`язує Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

На виконання вказаного Закону постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017р. № 860 внесено відповідні зміни до п.п. 10.5, 16.1, 16.12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Зазначені нормативні акти не встановлюють часових меж вжиття заходів щодо організації дорожнього руху відповідно до внесених змін у ст.41 Закону України від 30.06.1993р. № 3353-XII «Про дорожній рух».

Крім того, цими нормативно-правовими актами на відповідача не покладено жодних обов`язків щодо прийняття рішень чи вчинення дій.

Наведене спростовує доводи позивача про порушення міською радою вимоги статті 117 Конституції України.

Статтею 6 Закону України від 30.06.1993р. № 3353-XII передбачено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема: виконання вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; розробка, затвердження та реалізація міських і районних програм розвитку дорожнього руху та його безпеки; формування міських і районних фондів, у тому числі позабюджетних, для фінансування програм і окремих заходів, спрямованих на розвиток дорожнього руху та його безпеки; організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів; керівництво та контроль за діяльністю підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання за виконанням вимог законодавства, рішень органів державної виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; контроль за виявленням дорожньо-транспортних пригод та впровадженням заходів у місцях їх концентрації, на аварійно-небезпечних ділянках вулиць, доріг та залізничних переїздах.

А згідно із ст.22 цього Закону проекти на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів підлягають експертизі, погодженню в органах державного нагляду за дотриманням законодавства, правил, норм та стандартів з безпеки дорожнього руху на відповідність вимогам правил, нормативів і стандартів з безпеки дорожнього руху та оцінці впливу на довкілля, а виявлені відхилення від їх вимог - усуненню.

Згідно із ст.ст.16, 17 Закону України від 08.09.2005р. № 2862-IV «Про автомобільні дороги» (далі Закон № 2862-IV) вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Статтями 19, 21 цього Закону установлено, що основними обов`язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є, зокрема:

забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів;

організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами.

Органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Указані норми Законів «Про дорожній рух» та «Про автомобільні дороги» при визначенні повноважень, прав та обов`язків, відповідальності органів місцевого самоврядування у сфері дорожнього руху не розмежовують їх між окремими органами місцевого самоврядування.

Отже, застосуванню підлягають норми законодавства, які визначають повноваження і статус органів місцевого самоврядування.

Таким законодавством є Закон України від 21.05.1997р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР), відповідно до ст.5 якого система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Повноваження міських рад визначені статтею 26 Закону № 280/97-ВР, до яких не віднесено вжиття таких заходів організації дорожнього руху, як обладнання доріг дорожніми знаками.

Натомість ст.ст.30, 31 вказаного Закону визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об`єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, шляхів місцевого значення, а також капітального та поточного ремонту вулиць і доріг населених пунктів та інших доріг, які є складовими автомобільних доріг державного значення (як співфінансування на договірних засадах).

Відповідно до ст.25 Закону № 3353-XII органи місцевого самоврядування зобов`язані разом з дорожніми органами здійснювати заходи щодо обладнання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів об`єктами автомобільного сервісу згідно із затвердженими нормативами проектування, планами будівництва і генеральними схемами розміщення таких об`єктів, з дотриманням екологічно безпечних умов, а також організувати їх роботу з метою максимального задоволення потреб учасників дорожнього руху.

Згідно із ст.26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації; затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування;розгляд прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.

Відповідно до статті 27 Закону № 3353-XII організація дорожнього руху на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах здійснюється із застосуванням технічних засобів, інформаційно-телекомунікаційних та автоматизованих систем керування та нагляду за дорожнім рухом відповідно до правил і стандартів, а також на основі проектів і схем організації дорожнього руху, погоджених із відповідними підрозділами Національної поліції. До вказаних проектів і схем за приписами відповідних підрозділів Національної поліції можуть бути внесені зміни та доповнення.

Організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, - органами місцевого самоврядування; на інших автомобільних дорогах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами; на залізничних переїздах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки на залізничному транспорті.

Зміни в організації дорожнього руху з метою підвищення інтенсивності руху транспортних засобів за рахунок зниження рівня безпеки дорожнього руху не допускаються.

У разі виникнення загрози безпеці дорожнього руху, перешкод у русі транспортних засобів і пішоходів відповідні посадові особи Національної поліції, дорожніх і комунальних служб мають право вносити оперативні зміни в організацію дорожнього руху і вживати необхідних заходів щодо усунення перешкод.

Як установлено судом, внаслідок унесення Законом України від 04.04.2017р. № 1993-VIII змін до статті 41 Закону України «Про дорожній рух», виконавчим органом Херсонської міської ради Управлінням транспортної, дорожньої інфраструктури і зв`язку міської ради замовлено, а ТОВ «Євродорінжпроект» розроблено проект схем нової організації дорожнього руху на шістьох площах міста, у тому числі й на площі Перемоги, які були погоджені в тому числі і органами Національної поліції.

Ці схеми були затверджені рішенням Херсонської міської ради від 23.10.2017р. №937 «Про затвердження схеми з організації безпеки руху транспорту і пішоходів площами Перемоги, 200-річчя Херсона, Привокзальною, Івана ОСОБА_3 , В`ячеслава Чорновола, Героїв (Героїв Сталінграда) та перехрестям вулиць у районі Гідропарку в місті Херсоні», з урахуванням Генерального плану м.Херсона.

Пунктом 2 цього рішення на Управління транспортної, дорожньої інфраструктури і зв`язку Херсонської міської ради було покладено обов`язок встановити дорожні знаки згідно із затвердженою схемою.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, оскільки ним навіть до виконання Кабінетом Міністрів України вимог п.2 Прикінцевих положень Закону № 1993-VIII та до внесення змін до Правил дорожнього руху, затверджено нові схеми організації дорожнього руху, в тому числі і на площі Перемоги у м. Херсоні.

Вжиття саме таких заходів і є повноваженням міської ради згідно із Законом № 280/97-ВР у сукупності із положеннями Законів № 3353-XII та № 2862-IV.

Сама ж організація дорожнього руху, яка включає і установлення дорожніх знаків, здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами місцевого самоврядування на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Херсонська міська рада після набрання чинності Законом № 1993-VIII діяла на його виконання відповідно до повноважень, у спосіб та у порядку, визначеному Конституцією та законами України, а також своєчасно, тобто вирішила питання щодо організації дорожнього руху протягом розумного строку та без невиправданих зволікань.

Вчинення конкретної дії, яку вимагає позивач, не відноситься до компетенції відповідача.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Процесуальні питання оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень регламентовані Кодексом адміністративного судочинства України.

За змістом положень статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).

Згідно з частинами другою та шостою статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як роз`яснено рішенням Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп, частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дано визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес». Зокрема, зазначено, що у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Відтак, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи щодо особи дійсно має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Між тим позивач належними і допустимими доказами не довів обставин порушення його прав, свобод та інтересів саме відповідачем. Об`єктом судового захисту позивач зазначив своє загальне право на життя і здоров`я, яке, на його думку, відповідач поставив під загрозу невиконанням вимог вище перелічених законодавчих актів.

У зв`язку з цим слід зазначити, що об`єктом судового захисту не може бути загальне відновлення законності в діяльності відповідача суб`єкта владних повноважень. Така діяльність обов`язково повинна реально порушувати конкретне право позивача, на підтвердження чого повинні бути надані відповідні докази. Таких доказів надано не було.

Також судом не установлено самого факту допущення відповідачем бездіяльності, а тим більше протиправного її характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що Херсонська міська рада не допустила протиправної бездіяльності щодо реалізації змін у законодавстві щодо пріоритетності транспортних засобів, які рухаються по колу, а також не порушувала своїми рішеннями і діями (бездіяльністю) прав, свобод та інтересів позивача.

Наведене виключає можливість визнання позову ОСОБА_1 обґрунтованим та його задоволення.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Херсонської міської ради Херсонської області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Пекний А.С.

кат. 113070100