Справа № 400/2892/18
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2892/18
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Коваля М.П., Єщенка О.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІ" до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІ" (далі - позивач, ТОВ "ЕВЕРІ") звернулося з вказаною позовною заявою та просило:

- визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення № 0 від 12.11.2018р. про збільшення суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 710825 грн основного податкового зобов`язання та 177706 грн 25 коп. штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач правомірно здійснив коригування собівартості реалізованого товару тріска листяних порід, що ніяким чином не вплинуло на порушення норм податкового законодавства, тому податкове повідомлення-рішення прийнято протиправно.

За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївського окружним адміністративним судом 15 березня 2019 року прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем правомірно здійснено коригування собівартості вже реалізованого товару, що не вплинуло на порушення норм податкового законодавства, тому оскаржене податкове повідомлення-рішення прийнято протиправно та має бути скасовано.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Миколаївській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ТОВ "ЕВЕРІ"на зазначену апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому суд, відповідно до вимог ч.2 ст.311 КАС України, вважає можливим розглянути справу у порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДФС у Миколаївській області підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку, за результатами якої було складено акт перевірки від 19.10.2018 №2507/14-29-14-01/35156965, яким з числа інших встановлено наступне порушення:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами і доповненнями, в редакції, яка діяла на момент вчинення порушення (надалі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 710 825 грн.

Актом перевірки встановлено, що між TOB «ЕВЕРІ» та ТОВ «Югекотоп» укладено Договір поставки №12-04/16-ЛХ від 12.04.2016р., згідно якого ТОВ «Югекотоп», - «Продавець», а ТОВ «ЕВЕРІ», - «Покупець». Предметом договору є Товар, який Продавець зобов`язується передати у встановлений термін у власність Покупця. Товаром, є тріска листвяних порід.

Відповідно до пункту 3.4 зазначено договору поставки встановлено, що перехід права власності відбувається за видатковою накладною в момент передачі Товару Покупцю, якщо специфікацією не визначено інше.

В наданих до перевірки специфікаціях відсутні умови щодо переходу права власності, а отже моментом переходу права власності від ТОВ «Югекотоп» до ТОВ «ЕВЕРІ» є саме момент передачі Товару Покупцю за видатковою накладною.

В процесі проведення перевірки Позивачем надано видаткові накладні, які і підтверджують перехід права власності на товар від ТОВ «Югекотоп» до нього. Окрім того, в процесі перевірки було надано документи, що підтверджують проведення оплати за поставлений товар.

Також перевіркою було встановлено, що Позивачем щомісячно співставлялися коефіцієнти переводу тріски з м3 в тони: фактичний, який вказується у «сводном отчете по судовой партии» при завантажені на судно покупцю та запланований коефіцієнт, який вказувався в специфікаціях на придбання від ТОВ «Югекотоп».

Однак, після того як придбаний товар у ТОВ «Югекотоп» був реалізований Позивачем нерезиденту «Орексім Трейдшг Лімітед» відповідно до Контракту № ОTM 0321/16 від 12.04.2016 (передача Товару оформлювалася актом прийому передачі), Позивач в останній день місяця складав та підписував двосторонній Акт перерахунку вартості товару між ним та ТОВ «Югекотоп».

При цьому, на момент складення та підписання акту перерахунку вартості товару, цей товар вже не обліковуються по бухгалтерському обліку Позивача (так як списаний за актами приймання-передачі покупцю (нерезиденту)) та відповідно відсутній на балансі Позивача, а отже не належить йому на підставі права власності.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 2 вказаної статті визначено, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно із частиною 3 встановлено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Однак, на думку колегії суддів, судом першої інстанції при задоволені позовних вимог помилково не взято до уваги приписи ч.З ст. 632 ЦК України, якими передбачена можливість зміни ціни лише після укладення договору, проте зміна ціни після виконання не допускається і при цьому факт зміни ціни договору після його виконання підтверджується ї первинними документами і бухгалтерським обліком Позивача.

До того ж, суд першої інстанції в рішенні зазначив, що при складанні двохсторонніх актів перерахунку вартості, товари вже не обліковувались на бухгалтерському обліку Позивача, так як списані за актами приймання-передачі покупцю тріски, тобто відсутні на балансі Позивача. Таким чином, висновки Відповідача щодо неправомірності переоцінки товару після його реалізації та, як наслідок, завищення собівартість TOB «ЕВЕРІ» по товарам, які відсутні на балансі підприємства та не є його власністю не спростовані судом попередньої інстанції.

Судом першої інстанції не враховано, що специфікація - це документ, який додається до договору поставки і є його невід`ємною частиною. У ній вказують дані, що характеризують предмет договору (включаючи найменування частин, вузлів і деталей певного виробу, їх кількість, матеріал, масу і т. ін.), асортимент (номенклатуру) товару, його ціну, строки поставки й інші умови. Тобто саме згідно специфікацій повинні здійснюватись наступні дії щодо оплати та придбання товару.

Проте, специфікації складались на кількість вже відвантаженого товару на експорт, тоді як за своєю суттю вони повинні погоджувати кількість та інші показники придбаного товару до моменту його придбання. Тобто 1 договір, 2 специфікація як додаток до договору , 3 рахунок на плату , 4 оплата, 5 оприбуткування товару. Фактично ж складено договір, до нього специфікація з додатковими угодами що не відповідає кількості товару ні в рахунках на оплату ні в видаткових накладних на оприбуткування товару.

Перевіркою встановлено, що товариством бухгалтерські операції (проводки), по оприбуткуванню та реалізації тріски, здійснювались на Рахунку 281 в кореспонденції з рахунком 631. На дебеті 631 рахунку проводяться суми сплати на підставі платіжних доручень (складених згідно виписаних контрагентом рахунків) та банківських виписок (що ніяким чином не пов`язано зі специфікаціями, так як не співпадають сума та кількість товару), а на кредиті 631 рахунку проводиться оприбуткування товару згідно видаткових накладних, які складені ТОВ «Югекотоп» та підписані отримувачем ТОВ «ЕВЕРІ» (які також жодним чином не пов`язані зі специфікаціями, оскільки неспівпадають сума та кількість товару).

Таким чином, на підставі Актів перерахунку вартості товару бухгалтерському обліку безпідставно збільшена первісна вартість придбаних товарів та відповідно збільшена собівартість реалізованих товарів на загальну суму 3 949 029 грн.

Судом першої інстанції при задоволені позовних вимог не враховано приписи п.192.1. ст.192 ПК України, згідно яких: після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Тобто, скасовуючи оскаржуване податкове повідомлення рішення, судом першої інстанції не взято до уваги, що зміна собівартості товару жодним чином не вплинула на визначення ПДВ в податковому обліку Позивача, що підтверджує безпідставність коригування собівартості реалізованого товару (тріски) та як наслідок збільшення витрат товариства, враховуючи вимоги п .192.1. ст.192 ПК України.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в- структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною 1 статті 9 Закону України №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 N318, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за N27/4248, із змінами та доповненнями, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

З метою збереження об`єктивності оцінювання запасів в умовах цінової нестабільності згідно П(С)БО 9 вони відображаються в бухгалтерському обліку і звітності за найменшою з двох оцінок: первісною вартістю або чистою вартістю реалізації.

Уцінка запасів здійснюється на індивідуальній основі у випадку, коли чиста вартість їх реалізації стає меншою за собівартість або балансову вартість тоді, коли запаси подешевшали, застаріли, зіпсувались або втратили свою первісну цінність. Сума часткового списання вартості запасів до чистої вартості реалізації визнається як витрати того періоду, коли було здійснено їхнє переоцінювання (стаття «Інші операційні затрати» Звіту про фінансові результати).

Часткове списання запасів до чистої вартості реалізації відповідає принципу обачності, згідно з яким вартість активу не повинна перевищувати суми; яка очікується від їх продажу або використання.

Дооцінювання запасів як окрема бухгалтерська процедура в П(С)БО 9 «Запаси» не передбачена, що пов`язано з використанням принципу обачності в оцінюванні для уникнення завищення вартості активів. Такий підхід спирається також на принцип співвіднесення доходів і витрат.

Якщо чиста вартість реалізації запасів у наступному періоді зросте, то необхідно сторнувати суму часткового списання балансової вартості запасів, але таким чином, щоб нова балансова вартість запасів була оцінена за меншим із двох показників: собівартість або «переоцінена» чиста вартість реалізації. Балансова вартість запасів не може бути вищою за їхню собівартість. Дооцінка обмежена сумою попередньої уцінки.

Відповідно до п. 8 П(С)БО №9 «Запаси» затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 р. №246, визначено, що «Придбані (отримані) зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю».

Пунктом 9 П(С)БО №9 «Запаси» визначено, що «Первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат: суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю) за вирахуванням непрямих податків».

Пунктом 15 П(С)БО №9 «Запаси», визначено, що «Первісна вартість запасів у бухгалтерському обліку не змінюється, крім випадків, передбачених цим Положенням (стандартом)».

Пунктами 25 - 28 П(С)БО №9 визначено «Запаси відображаються за чистою вартістю реалізації, якщо на дату балансу їх ціна знизилась або вони зіпсовані, застаріли, або інтим чином втратили первісно очікувану економічну вигоду. Чиста вартість реалізації визначається по кожній одиниці запасів вирахуванням з очікуваної ціни продажу очікуваних витрат на завершення виробництва і збут. Сума, на яку первісна вартість запасів перевищує чисту вартість їх реалізації, та вартість повністю втрачених (зіпсованих або тих, що не вистачає) запасів списуються на витрати звітного періоду. Суми нестач і втрат від псування цінностей до прийняття рішення про конкретних винуватців відображаються на позабалансових рахунках. Після встановлення осіб, які мають відшкодувати втрати, належна до відшкодування сума зараховується до складу дебіторської заборгованості (або інших активів) і доходу звітного періоду. Якщо чиста вартість реалізації тих запасів, що раніше були уцінені та є активами на дату балансу, надалі збільшується, то на суму збільшення чистої вартості реалізації, але не більше суми попереднього зменшення, визнається інший операційний дохід із збільшенням вартості цих запасів».

Згідно п.44.2 ст.44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за ЇХ межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що податкове повідомлення-рішення № 0 від 12.11.2018р. про збільшення суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 710825 грн основного податкового зобов`язання та 177706 грн 25 коп. штрафних санкцій є правомірним та таким, що відповідає нормам діючого законодавства, а тому вимоги ТОВ "ЕВЕРІ" щодо його скасування є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи все вище викладене, суд апеляційної інстанції констатує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, які мають значення для справи, не застосував норми Закону, що врегульовують правовідносини, які виникли між ТОВ "ЕВЕРІ" та суб`єктом владних повноважень на час заявленого позову.

Згідно до п.1, 4 ч.1 ст. 317 КАС України: Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; не правильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права .

Зважаючи на наведену норму Закону, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасувати це рішення повністю та ухвалити нове рішення суду про відмову у задоволенні адміністративного позову повністю.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року - скасувати та прийняте нове рішення суду.

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІ" до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0 від 12.11.2018р. - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Єщенко