Справа № 580/36/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/36/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Лісник Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-інвестиційна Компанія» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень

В С Т А Н О В И В :

02.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетично-інвестиційна Компанія» (надалі - ТОВ «Енергетично-інвестиційна Компанія») звернулося до суду з позовами до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішень від 17.09.2018 № від 10.09.2018 №, від 17.09.2018 №, № (т.1 а.с.3, 128, 230), які на підставі клопотання позивача від 18.02.2019р. про об`єднання трьох проваджень (т.1 а.с.95), ухвалою суду від 01.03.2019р. були об`єднані в одне провадження.

Позови обґрунтовано тим, що штрафні санкції згідно з оскаржуваними рішеннями від 10.09.2018 №, від 17.09.2018 №, № застосовані до позивача помилково, оскільки самостійно визначені грошові зобов`язання з орендної плати сплачувались ним вчасно та у повному обсязі.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Суд першої інстанції, приймаючі рішення у справі, дійшов висновку, що ТОВ «Енергетично-інвестиційна Компанія» своєчасно та у повному обсязі було сплачено грошові зобов`язання з орендної плати за землю за спірний період, що не заперечується контролюючим органом, тому відсутні правові підстави для нарахування позивачу штрафних санкцій за несвоєчасну сплату такого грошового зобов`язання, оскільки відповідач зарахував вказані кошти в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення вже після їх фактичної сплати платником податків до бюджету.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду м. Києва від 03.04.2019 як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апелянт зазначив, що відповідно до положень Податкового кодексу України, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності, що й було зроблено відповідачем приймаючі спірні рішення.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем проведено камеральну перевірку та складено акт від 13.08.2018 № згідно якого встановлено несвоєчасну сплату позивачем узгодженої суми податкового зобов`язання з орендної плати за землю та винесено податкові повідомлення - рішення від 17.09.2018 № про застосування штрафу в розмірі 6753 грн. 58 коп. за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з орендної плати в розмірі 67535 грн. 80 коп. та від 17.09.2018 № про застосування штрафу в сумі 45601 грн. 29 коп. за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з орендної плати в розмірі 228006 грн. 45 коп.

Також, на підставі іншого акту камеральної перевірки від 13.08.2018 №6392/20-00-12-0506/37039321 відповідачем було винесено податкове повідомлення - рішення від 10.09.2018 № про застосування штрафу в сумі 1479 грн. 70 коп. за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з орендної плати в розмірі 14797 грн.

Вищенаведені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Частиною 1 ст.67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі є платним.

Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 ст. 14 ПК земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 ст. 269 ПК платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 ст. 270 ПК об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів згідно з п. 288.7. ст. 288 ПК України застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу. Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік відповідно до п. 287.3 ст. 287 ПК України, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у новій звітній податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п.287.4. ст.287 ПК України).

Платником орендної плати на підставі пунктів 288.2-288.3 ст. 288 ПК України є орендар земельної ділянки, а об`єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п.1 ст. 288 ПК України).

Пунктом 126.1.ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Пунктом 129.1. ПК України передбачено, що нарахування пені у тому числі розпочинається (пп.129.1.1.) при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

З матеріалів справи вбачається, що спірні рішення про застосування штрафу (пені) прийнято відповідачем стосовно позивача за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань з орендної плати, проте матеріалами справи підтверджено факт того, що позивач своєчасно та у повному обсязі сплачував самостійно визначені грошові зобов`язання з орендної плати, проти чого не заперечує відповідач.

Враховуючи вищенаведене та квитанції про сплату податку (т.1 а.с.- 27-59, 135-143, 254-286), колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем підтверджено належним чином своєчасну сплату самостійно визначених грошових зобов`язань, внаслідок чого у відповідача не було законних підстав для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі п.126.1 ПК України.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень та необхідність їх скасування.

Зарахування контролюючим органом платежів в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговості його виконання не дає відповідачу підстав для застосування до позивача штрафних санкцій, оскільки таких законних підстав немає.

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Щодо всіх інших доводів апелянта, наведених ним в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає необхідним наголосити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії» вказав, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що всі наведені доводи апелянтів є такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Повне судове рішення складено 21.06.2019 р.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-інвестиційна Компанія» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель