Справа № 1.380.2019.001991
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.001991
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Коморний О.І.,

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ворошилова Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності Головного управління ДФС у Львівській області, скасування рішення.

Обставини справи.

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій містяться вимоги:

- визнати протиправною дією службових осіб Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, які виражені в безпідставності та незаконності нарахування боргу з ЄСВ;

- визнати протиправною бездіяльність службових осіб Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, які виражені в неповідомленні позивача у визначені Законом строки про нарахування боргу з ЄСВ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, а саме вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5509-53 від 07.11.2018 року як таке, що прийняте у зв`язку з протиправними дією та бездіяльністю, а відтак, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ГУ ДФС у Львівській області прийняло вимогу №Ф-5509-53 від 07.11.2018 про сплату недоїмку з ЄСВ в сумі 15819,54 грн, однак, на думку позивача, дана вимога органу ДФС не відповідає вимогам законодавства та складена з грубими порушеннями вимог нормативно-правових актів, що регулюють облік, нарахування та сплату ЄСВ. Зазначає, що з часу впровадження зобов`язання сплати ЄСВ (єдиний соціальний внесок) з доходу позивача у виді заробітної плати (лікар Радехівської центральної районної лікарні), роботодавцем здійснювалось нарахування та перерахування в дохід держави ЄСВ. Вказує, що доходи впродовж 2011-2018 років відсутні (окрім соціальної допомоги при народженні дитини). Тому, позивач вважає, що не зобов`язаний сплачувати ЄСВ за інші доходи, яких не було, оскільки подвійне оподаткування в Україні заборонене. Також вказує, що впродовж 2010-2018 років (станом на 07.12.2018 - на момент надходження самої вимоги) жодного разу відповідач не повідомив про наявність будь-якого податкового боргу (в т.ч. зі сплати ЄСВ), хоча повинний повідомляти щомісяця з моменту наявності боргу. Зазначає, що підприємницькою діяльністю фактично не займалась, натомість єдиним доходом була заробітна плата як лікаря Радехівської ЦРЛ, з якої стягувався ЄСВ. Вказує, що акт перевірки не складався та не вручався, чим порушено права на заперечення такого акта. Крім того, вимога датована 07.11.2018 року, а вручена через поштовий зв`язок 07.12.2018, тобто з порушенням 3-денного строку, що також є порушенням п.3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом МФУ від 20.04.2015 №449. Таким чином, вважає, що дії відповідача щодо винесення оскаржуваної вимоги є протиправними, а вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5509-53 від 07.11.2018 року підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив повністю з підстав викладених у відзиві, суть яких полягає в тому, що ФОП ОСОБА_1 перебувала на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа - підприємець (дата державної реєстрації 30.09.2010 року номер державної реєстрації НОМЕР_1 та номер виписки з ЄДР НОМЕР_2 ) до 10.04.2019 року, тому на дату формування вимоги не перебувала в стані припинення підприємницької діяльності. Зазначає, що рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 було прийнято 11.12.2018 року. Згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість по єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 станом на 07.11.2018 становила 15819,54 грн, що є нарахуванням за 2017 та три квартали 2018 року. Вказує, що на підставі цих даних Головним управлінням ДФС у Львівській області відповідно до вимог чинного законодавства сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 № Ф-5509-53, яку надіслано на юридичну адресу ФОП ОСОБА_1 . Тому контролюючий орган правомірно сформував оскаржувану податкову вимогу від 09.11.2018 №Ф-614-56, у зв`язку з чим, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Ухвалою суду від 26.04.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з вищенаведених підстав, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив повністю з вищевикладених підстав, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, повно, всебічно та об`єктивно оцінив подані докази у їх сукупності та

встановив:

Фізична особа-підприємець Ватраль О ОСОБА_3 перебувала на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа - підприємець з дати державної реєстрації 30.09.2010 року, номер державної реєстрації НОМЕР_1 . Рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 прийнято 11.12.2018 року, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (а.с.39-40)

Головним управлінням ДФС у Львівській області 07.11.2018 року сформовано вимогу № Ф-5509-53 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ в сумі 15819,54 грн. (а.с.16)

Рішенням ДФС України від 15.01.2019 року № 1-11-05-02-25, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 року № Ф-5509-53 ГУ ДФС у Львівській області залишено без змін, скаргу фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 від 13.12.2018 року б/н без задоволення. (а.с.17-20, 21-23)

Вважаючи спірну податкову вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 2 ч. 1 ст.1 Закону № 2464 ).

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2464 взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, як зазначено в абз. 7 ч. 1 ст. 5 Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно із п. 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464 у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник мав право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Статтею 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у п. 4, 5 та 5.-1 ч. 1. ст. 4 цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно п. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, а його стягнення відповідно до ст. 25 Закону № 2464здійснюють органи державної виконавчої служби України.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449).

Так, положеннями п. 1 Розділу VI Інструкції № 449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абз. 2 п. 2 Розділу VI Інструкції № 449).

Відповідно до п. 3 Розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Отже, згідно з п. 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Таким чином, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року справа N 826/11623/16 Адміністративне провадження N К/9901/50453/18

Системний аналіз наведених норм доводить, що реєстрація особи як фізичної особи-підприємця породжує її обов`язок сплачувати податки у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності у строки, встановлені чинним законодавством. Разом з тим цей обов`язок кореспондує й відповідачу, а саме: у випадку не своєчасного нарахування та/або сплати платником сум єдиного внеску, він обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника.

З матеріалів справи встановлено, що борг (недоїмка) позивача зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 8448 грн 00 коп. виник за 2017 рік та в подальшому, протягом 2018 року, продовжував збільшуватись. Спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) була сформована станом на 07.11.2018 року. (а.с. 48-49)

Суд вважає безпідставними пояснення позивача щодо того, що його підприємницька діяльність була припинена ще в 2010 році і з того часу він жодного дня її не здійснював, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Отже, не здійснення ж фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності та не отримання прибутку не свідчить про її припинення.

Позивачем не надано суду жодних доказів, що б свідчили про припинення його підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця в 2010 році.

Також суд не бере до уваги посилання позивача на те, що він протягом 2011 - 2018 років офіційно працював у Радехівській центральній районній лікарні та із зарплати сплачувалося ЄСВ, з огляду на наступне. У чинному законодавстві передбачена можливість звільнення від сплати єдиного соціального внеску. Так, можуть бути звільнені від сплати єдиного соціального внеску фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Офіційне працевлаштування не є підставою звільнення від сплати єдиного соціального внеску.

Позивачем до суду не надано доказів, що могли б бути підставою для звільнення його від сплати податків.

З 01.01.2017 року підприємці згідно з законом зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від отриманого доходу (прибутку) у звітному кварталі, або окремому місяці звітного кварталу.

Судом встановлено, що позивачем до матеріалів справи надано копію опису документів, що надаються фізичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності» та опис документів, що надаються фізичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням» від 11.12.2018 року (а.с.27-28)

Частиною 1 ст. 47 Законі України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», у редакції станом на 2010 рік зазначено, що для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи-підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності фізична особа-підприємець або уповноважена нею особа повинні подати державному реєстратору (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: заяву про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем; документ, що підтверджує внесення плати за публікацію повідомлення про прийняття фізичною особою - підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності. Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (ч. 3 ст. 46 вказаного Закону).

Таким чином, обов`язковою умовою припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця є реєстрація припинення такої діяльності у реєстратора. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про переконання припинення підприємницької діяльності ще у 2010 році, необґрунтованими та не приймає їх до уваги.

Що стосується посилання позивача на те, що не було складено акт перевірки, суд зазначає наступне.

В Інструкції № 449 та ч. 4 ст. 25 Закону закріплено, що наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску та фінансових санкцій є самостійною підставою для направлення платникові вимоги про сплату боргу (недоїмки) без проведення додаткових перевірок. Оскаржувана вимога сформована не внаслідок проведення перевірки, а на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу. Відтак, відповідач діяв у межах, спосіб та на підставах, передбачених чинним законодавством.

Разом з тим, аргументи позивача про порушення відповідачем п. 3 розділу VІ Інструкції, а саме 3-денного строку надсилання (вручення) вимоги з дня її винесення, не підтвердженні жодними доказами, що містяться у матеріалах справи.

Позивач у період з 30.09.2010 року по 11.12.2018 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, тому зобов`язаний був сплачувати єдиний соціальний внесок. Згідно інтегрованої картки платника податків за позивачем рахується заборгованість у сумі 15819 грн 54 коп. Оскаржувана вимога сформована у відповідності до вимог ст. 25 Закону на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Таким чином, не сплата в добровільному порядку позивачем єдиного соціального внеску свідчить про порушення ним вимог законодавства.

Суд також звертає увагу позивача, що чинним законодавством не визначено обов`язку відповідача завчасно повідомляти платників про наявність боргу інакше, як шляхом надіслання вимоги про сплату боргу, отже протиправність у діях відповідача відсутня.

Суд також не бере до уваги посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, де встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків належить віддати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків, зокрема як у справі Сєрков проти України, Щокін проти України, з огляду на наступне.

Так, умовою тлумачення прав та/чи обов`язків платника податків на його користь можливе виключно у випадку, коли існує неоднозначність розуміння норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин. У даному ж випадку цього немає, оскільки норми Конституції України, ПК України та Закону чітко закріплюють обов`язок платника податків сплачувати податки та збори у спосіб та порядку, встановленому чинним законодавством. Крім того, чинне законодавство містить виключний перелік підстав для звільнення від сплати податків та зборів, або ж сплати їх в меншому розмірі.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що таке прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у позові слід відмовити повністю.

Судові витрати згідно ст. 139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257- 262 КАС України, суд

у х в а л и в :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дії та бездіяльність Головного управління ДФС у Львівській області, скасування рішення - відмовити повністю.

2. Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 24.06.2019р.

Суддя Коморний О.І.