Справа № 182/1489/19(2-а/0182/49/2019)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2019 року м. Дніпросправа № 182/1489/19(2-а/0182/49/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2019 року (головуючий суддя Рибакова В.В.)

у справі № 182/1489/19

за позовом ОСОБА_1

до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Іваника Валентина Олександровича

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Іваника Валентина Олександровича, в якому просив скасувати постанову серії НК № 037357 від 26.02.2019 про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КУпАП, винесену відповідачем, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 121 КУпАП закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення винесене відповідачем за відсутності події правопорушення, а саме: експлуатації транспортного засобу в технічно несправному стакані.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2019 адміністративний позов задоволено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішенням, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Скаржник зазначає, що під час винесення оскаржуваного рішення інспектор патрульної поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєння позивачем порушення Правил дорожнього руху, обґрунтовано виніс постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. До суду першої інстанції надавався рапорт відповідача, який містить безпосередньо інформацію стосовно предмету спору, наведені в ньому відомсти є достовірними та повними. Оскільки пояснення, викладені в рапорті, є стабільними та об`єктивними, цей рапорт необхідно вважати видом письмового доказу. Позивач не надав жодних доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 26.02.2019 інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Іваником Валентином Олександровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія НК № 037357 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. (а.с.14).

Підставою для складення означеної постанови став встановлений відповідачем факт, що позивач ОСОБА_1 , керував в м. Дніпро, вул. Курчатова, 10, транспортним засобом Mercedes-Benz, модель 313D-ПЕ, номерний знак НОМЕР_1 , що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, який мав технічну несправність, а саме: тріщина в зоні дії склоочисників (на лобовому склі) відсутній підголівник (2 шт.), чим порушено вимоги п.31.1, 31.4.7 «ж» Правил дорожнього руху України, п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч.2 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації - тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, вказаною нормою права передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має, зокрема, технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Відповідно до п.6.8.5 Національного стандарту України «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» ДСТУ 3649:2010, на вітровому склі колісних транспортних засобів не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Пунктом 31.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Положеннями п. 31.4 ПДР визначений перелік технічних несправностей та вимог відповідності, у разі настання яких забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством.

У вказаному переліку відсутня така обставина, як тріщини та сколи на вітровому склі ТЗ в зоні склоочисників.

Отже, наявність тріщин та сколів на вітровому склі в зоні склоочисників транспортного засобу не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу, виходячи з диспозиції ч.2 ст. 121 КУпАП, виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за цією нормою КУпАП.

Згідно п. 31.4.7 «ж» Правил дорожнього руху, на який посилається відповідач, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: відсутні ремені безпеки та підголовники в транспортних засобах, де їх установка передбачена конструкцією.

З огляду на вказану норму, адміністративна відповідальність настає не у будь-якому випадку відсутності підголовників, а лише за умови, якщо такі підголовники передбачені конструкцією транспортного засобу.

В спірному випадку відповідачем не визначено, на яких саме сидіннях відсутні підголовники (2 шт.) і не встановлено, що підголовники в цьому транспортному засобі передбачені конструкцією.

Крім того, згідно наявному в матеріалах справи витягу з Журналу технічного стану КТЗ ТОВ «Автотранссервіс», за яким зареєстрований транспортний засіб Mercedes-Benz, модель 313D-ПЕ, номерний знак НОМЕР_1 , цей транспортний засіб пройшов перевірку технічного стану 26.02.2019 і визнаний технічно справним.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В спірному випадку відповідач і скаржник вважають, що доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а також рапорт відповідача.

Апеляційний суд такі доводи не приймає, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення містить лише опис обставин, які визнані позивачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження.

Також згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З цих же підстав не може вважати належним доказом на підтвердження факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення рапорт відповідача.

Належні та допустимі докази на підтвердження наявності встановлених відповідачем обставин, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в матеріалах справи відсутні, відповідачем, як того вимагає ч.2 ст.77 КАС України, не подані.

Таким чином, а ні відповідачем а ні Департаментом патрульної поліції Національної поліції не доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, що свідчить про необґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2019 року у справі № 182/1489/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко