Справа № 460/330/19
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2019 року м. Рівне №460/330/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Свінтозельської К.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 ,

відповідача: представник Тумак О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції в Рівненській області
про визнання нечинними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - відповідач, ГУНП в Рівненській області) про визнання нечинними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 січня 2019 року Головним управлянням Національної поліції в Рівненській області видано наказ за №21 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», згідно з яким ОСОБА_1 звільнений зі служби в Національній поліції на підставі ч.1 п.6 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: за порушення службової дисципліни, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, що у свою чергу призвело до вступу в неділові відносини з іншими особами шляхом використання свого службового становища та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди, а також невжитті відповідних заходів при надходженні пропозиції щодо надання матеріальних цінностей у вигляді грошових коштів без законних на те підстав. Оскаржуваний наказ, як стверджує позивач є безпідставним, передчасним та упередженим, оскільки базується на недоведених припущеннях відповідача. Зазначає, що спірним наказом, відповідач порушив презумпцію невинуватості, оскільки вирок відносно позивача відсутній. В зв`язку з вищевикладеним просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 25.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем до суду подано відзив, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що позивач вчинив кримінальний проступок, який є підставою для звільнення зі служби у поліції, а відтак оскаржуваний наказ є обґрунтованим та прийнятим в межах чинного законодавства України. Також, зауважив, що сам факт повідомлення позивачу про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України підриває авторитет органів Національної поліції України. Крім того, відсутність, на момент виникнення спірних правовідносин, судового рішення відносно позивача жодним чином не спростовує наявності чи відсутності у його діях складу дисциплінарного проступку та правомірності його звільнення зі служби. Оскільки звільненню позивача передувало службове розслідування, то підстави для скасування наказу відсутні. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив в якому з посиланням на норми чинного законодавства наводить аргументи, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач, заперечень на відповідь на відзив не подав.

Ухвалою суду від 21.03.2019 вирішено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав, викладених у останньому.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію, зазначену у відзиві на позов.

Заслухавши в судовому засіданні учасників справи, встановивши обставини справи та дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд виходить з такого.

ОСОБА_1 з 15.08.2009 по 05.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 06.11.2015 службу в Національній поліції України на посаді заступника начальника Острозького ВП ГУНП в Рівненській області начальника слідчого відділення.

10.01.2019 наказом начальника ГУНП в Рівненській області №33, призначено службове розслідування в зв`язку з тим, що 09.01.2019 слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницький, спільно з співробітниками Управління СБ України в Хмельницькій області був затриманий заступник начальника Острозького ВП ГУНП в Рівненській області начальник слідчого відділення капітан поліції ОСОБА_1 , який вимагав та одержав неправомірну вигоду в сумі 800 доларів США.

10.01.2019 начальником ГУНП в Рівненській області, затверджений висновок службового розслідування за фактом реєстрації у Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення працівником поліції.

10.01.2019 пунктом 1 наказу відповідача №21, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію".

17.01.2019 наказом ГУНП в Рівненській області за №12 о/с, позивача звільнено зі служби в поліції.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначено Законом №580-VIII, який набув чинності 07.11.2015 (далі Закон № 580-VIII).

Відповідно до положень ст.1 Закону № 580-VIII, Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, діяльність якої спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно з положеннями ст.17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII).

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону №580-VIII, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний статут №2337-VІІІ), яким визначається сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту №2337-VІІІ, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту №2337-VІІІ, передбачено, що дисциплінарний проступок визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Вимогами ч. 2, 3 ст.1 Дисциплінарного статуту №2337-VІІІ встановлено, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Отже, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст.13 Дисциплінарного статуту №2337-VІІІ, на поліцейських можуть застосовуватися такий види дисциплінарного стягнення, як звільнення із служби в поліції.

Згідно зі ст.14 Дисциплінарного статуту №2337-VІІІ, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч. 10 ст.14 Дисциплінарного статуту №2337-VІІІ).

Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 (далі Положення) передбачено, підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення та повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку;

Відповідно до п. 1 Розділу Положення, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. На виконання наказу ГУНП в Рівненській області від 10.01.2019 №33, уповноваженими особами відповідача проведено службове розслідування щодо вчинення неправомірних дій заступника начальника Острозького ВП ГУНП в Рівненські області начальника слідчого відділення Федоруком М.О., тобто позивачем, за наслідками якого 10.01.2019 складений висновок.

Підставою для проведення службового розслідування стало саме затримання 09.01.2019 слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницький, спільно з співробітниками Управління СБ України в Хмельницькій області заступника начальника Острозького ВП ГУНП в Рівненській області начальник слідчого відділення капітан поліції Федорук ОСОБА_3 ., який вимагав та одержав неправомірну вигоду в сумі 800 доларів США.

Згідно з вказаним висновком, до ГУНП надійшла інформація про те, що 09.01.2019 приблизно 18:30 слідчими СУ ТУ ДБР, розташованому у м. Хмельницький за участю співробітників Управління СБ України в Хмельницькій області при реалізації заходів у кримінальному провадженні №0000033 внесеному до ЄРДР 28.12.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України стосовно окремих працівників Острозького ВП ГУНП в Рівненській області на перехресті вулиць Коперника - Шкільна в м. Здолбунів, під час отримання неправомірної вигоди був затриманий заступник начальника Острозького ВП ГУНП в Рівненській області начальник слідчого відділення капітан поліції Федорук М.О..

Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 , спільно із окремими працівниками Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, дані яких не розголошували, вимагали неправомірну вигоду, зокрема грошові кошти в сумі 1600 доларів США від гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , по 800 доларів США з кожного, за вирішення питання щодо не притягнення останніх до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки.

Опитаний з даного приводу начальник СКЗ Острозького ВП ГУНП капітан поліції ОСОБА_6 повідомив, що в Острозькому ВП постійно проводилася профілактична робота з особовим складом націлена на попередження та недопущення корупційних проявів серед особового складу Острозького ВП ГУНП. Неодноразово, на заняттях по службовій підготовці, доводився Закон України «Про запобігання корупції». Щоденно, під час проведення оперативних нарад при керівництві Острозького ВП ГУПП, наголошено всім присутнім керівникам по напрямках службової діяльності щодо недопущення корупційних правопорушень зі сторони підпорядкованого особового складу. Ці всі вимоги доводилися до кожного працівника в тому числі до заступника начальника Острозького ВП ГУНП в Рівненській області начальника слідчого відділення Федорука М.О.

Опитати з даного приводу гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з приводу вимагання у них працівниками поліції грошових коштів не виявилося можливим, оскільки це може негативно вплинути на хід досудового розслідування, і працівники ДБР розташованому у м. Хмельницькому не надали дозволу на це.

Крім того, слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому Гризовським Д.І. не надано дозволу для проведення зустрічі працівникам ВІОС УКЗ ГУНП в Рівненській області із ОСОБА_1 з метою відібрання пояснень під час службового розслідування за місцем проведення досудового розслідування.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту №2337-VІІІ передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Суд зазначає, що положеннями ст.19 Дисциплінарного статуту №2337-VІІІпередбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. (ч. 3)

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції (ч. 7)

Поліцейський звільняється із служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»).

Під час судового розгляду судом встановлено, що висновок службового розслідування не містить жодних посилань на будь-яке дослідження вказаних вище складових.

В основу такого висновку комісія покладає не повністю доведену вину позивача, а сам факт повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, зазначаючи, що такий факт підриває авторитет органів Національної поліції України, ім`я та статус як діючого поліцейського.

Суд звертає увагу, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.368 КК України, є кримінально караним діянням, що підлягає встановленню за наслідками кримінального провадження і доведення вини особи. При цьому, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, як подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), так і винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (ст.94 КПК України).

Суд дійшов висновку, що затримання особи за вчинення кримінального правопорушення чи злочину та повідомлення їй про підозру у його вчиненні не є доказами винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки відповідальність осіб має індивідуальний характер, який належить встановити.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен, хто обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ч.2).

Так, в розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988 у справі "Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії", принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, в рішенні від 10.02.1995 у справі "ОСОБА_6 де Рібемон проти Франції", де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 пункту 2 мало місце. Таким чином, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином доведення вини відповідно до закону, та перебираючи на себе функцію суду.

Однак, пунктом 4 висновку службового розслідування від 10.01.2019, комісією рекомендовано звільнити позивача зі служби в Національній поліції у зв`язку з порушенням службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних з проходженням служби в Національній поліції України, що у свою чергу, призвело до вступу в неділові відносини з цивільними особами шляхом використання свого службового становища та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди, а також невжитті відповідних заходів при надходженні пропозиції щодо надання йому матеріальних цінностей у вигляді грошових коштів без законних на те підстав.

Суд дійшов висновку, що така позиція комісії суперечить положенням ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII (далі Закон №1700-VII), згідно з якою особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом (ч.5). При цьому, притягнення до дисциплінарної відповідальності підлягає особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності (ч.2).

Отже, доказом вчинення особою корупційного правопорушення може бути лише обвинувальний вирок суду або постанова у справі про вчинення адміністративного правопорушення, які набрали законної сили, а також, відповідно до положень статті 59 Закону №1700-VII, відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, внесених до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.

Вирок суду чи постанова у справі про вчинення адміністративного правопорушення, які б набрали законної сили на момент виникнення спірних правовідносин, або відомості з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення відносно позивача не знайшли свого відображення у матеріалах справи на час розгляду цієї справи. Таким чином, висловлюючи позицію щодо звільнення позивача зі служби в Національній поліції у зв`язку з порушенням службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог антикорупційного законодавства України, комісія фактично визнала позивача винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, в той час, як у кримінальному провадженні №0000033 він перебуває лише в статусі підозрюваного. Тобто комісія, приймаючи таке рішення, діяла без врахування положень Закону №1700-VII та фактично перебрала на себе функції суду чим, всупереч вимогам ст.62 Конституції України, порушила принцип презумпції невинуватості.

Наведене свідчить про відсутність підстав для застосування до позивача п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII, оскільки дисциплінарне стягнення було застосовано за відсутності обставин, встановлених відповідно до чинного законодавства України, тобто передчасно.

При цьому, суд зауважує, що положення ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII визначає дві різні та самостійні підстави звільнення, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6), та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (п.10).

Суд наголошує, що категорія корупційних злочинів несе собою серйозний характер та посилену відповідальність за їх вчинення, а відтак особливість їх розгляду потребує посиленого з`ясування всіх обставин з врахуванням вимог спеціального антикорупційного законодавства.

Разом з цим органи Національної поліції при вирішенні питання звільнення поліцейського з підстав порушення ним службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог антикорупційного законодавства України, не наділені повноваженнями застосовувати положення Закону №580-VIII, ігноруючи вимоги Закону №1700-VII.

Так, беручи до уваги положення спеціального законодавства у питанні проходження поліцейським публічної служби та спеціального антикорупційного законодавства, загальними підставами припинення служби в поліції за вчинення корупційного діяння, є саме набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (п.10 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII), в той час, як реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII), є спеціальною підставою, яка застосовується лише у разі незастосування судом до поліцейського покарання або стягнення за вчинення такого діяння (ч.2 ст.65 Закону №1700-VII).

З огляду на викладене, суд уважає, що дисциплінарне стягнення було застосовано до позивача з порушенням порядку накладання такого дисциплінарного стягнення, що є підставою для визнання протиправним та скасування наказу про накладення такого стягнення.

Одночасно, суд звертає увагу не те, що питання, пов`язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), врегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом №580-VIII, який є спеціальним законом у питанні проходження позивачем публічної служби. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15.

Оскільки нормами Закону №580-VIII не врегульовані питання процедури поновлення на посаді поліцейських, звільнення яких визнано судом незаконним, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення КЗпП України.

Так, відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Водночас, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП України).

Як вбачається із наказу №12 о/с від 17.01.2019 "По особовому складу", позивач звільнений з 17.01.2019. Таким чином, ОСОБА_1 підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, з 17.01.2019 із одночасною виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням та основними засадами адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийняття спірного наказу, а тому адміністративний позов належить до задоволення повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", то підстави для застосування ст.139 КАС України щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області №21 від 10.01.2019 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" наказ №12 о/с від 17.01.2019 по особовому складу.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області - начальника слідчого відділення з 17.01.2019.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області (вул. М.Хвильового, 2, м. Рівне, 33000, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 19 червня 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.