Справа № 1.380.2019.002207
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5756/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу малого колективного підприємства фірма «ГеяНА» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі за його позовом до приватного виконавця Меленчука Володимира Ігоровича про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя у І інстанції Грень Н.М.,

час ухвалення рішення 15 год. 02 хв.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 16 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

03 травня 2019 року мале колективне підприємство фірма «ГеяНА» (далі - МКП «ГеяНА») звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову ВП №58922711 від 17 квітня 2019 року про стягнення з нього основної винагороди в сумі 99 388,88 грн, прийняту приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком В.І.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі № 1.380.2019.002207 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана постанова є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню та не ставиться в залежність від стягнення державним виконавцем виконавчого збору. Стягнення основної винагороди за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються приватним виконавцем, тобто є збором (платою) за таку процедуру.

У апеляційній скарзі МКП «ГеяНА» просить зазначене судове рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. У обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що для стягнення з боржника основної винагороди приватний виконавець повинен вчинити виконавчі дії, а не тільки винести постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідачем під час розгляду справи у судді першої інстанції не надано доказів вчинення дій, спрямованих на фактичне виконання виконавчих документів.

Приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми, а у даному випадку стягнення за рішенням фактично не відбулося і дії відповідача не призвели до фактичного стягнення коштів за виконавчим документом.

Окрім того, на думку скаржника, оскільки у даній справі винесена постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору в розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню, то таке призводить до подвійного стягнення коштів з позивача за примусове виконання одного й того самого виконавчого документа.

При цьому у постанові не наведено розрахунку та порядку стягнення з боржника основної винагороди у порушення приписів статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Представник позивача МКП «ГеяНА» у ході апеляційного розгляду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 06 лютого 2014 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 41877373 з виконання наказу № 914/918/13-г, виданого 26 липня 2013 року Господарським судом Львівської області, про стягнення з МКП «ГеяНА» на користь Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства «Оболонь» «Красилівське» (далі - ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське») 974 400,00 грн вартості неповернутої зворотної тари (кегів) та 19 488,00 грн судового збору, а всього 993 888 грн.

08 лютого 2019 року до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Дрогобицький МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області) надійшла заява стягувача ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське» про повернення виконавчого документа, у зв`язку із чим виконавцем 08 лютого 2019 року винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження, а також постанову від 08 лютого 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Окрім того, 08 лютого 2019 року державним виконавцем було прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягала стягненню, а саме на суму 99 388,80 грн.

13 лютого 2019 року головним державним виконавцем Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Литвиненко Н.В. винесено постанову ВП № 58370024 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору з боржника МКП «ГеяНА» у розмірі 99 388,80 грн на користь держави, яка винесена на виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 08 лютого 2019 року у межах ВП № 41877373.

17 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком В.І. відкрито виконавче провадження ВП № 58922711 з примусового виконання наказу № 914/918/13-г, виданого 26 липня 2013 року Господарським судом Львівської області, про стягнення з МКП «ГеяНА» на користь ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське» 974 400,00 грн вартості неповернутої зворотної тари (кегів) та 19 488,00 грн судового збору.

Окрім того, 17 квітня 2019 року виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про стягнення з боржника на користь приватного виконавця основної винагороди в сумі 99 388,80 грн, що становить 10 % від загальної суми до стягнення за виконавчим документом.

Позивач не погоджуючись із прийнятою приватним виконавцем постановою про стягнення з боржника основної винагороди, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 5 статті 26 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону № 1404-VІІІ.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 42 Закону № 1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця

Згідно частини 3 статті 42 Закону № 1404-VІІІ витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження

Відповідно до частин 3, 4 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII) основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 19 вказаного Порядку приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно частини 7 статті 31 Закону № 1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На переконання апеляційного суду, оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у приватного виконавця були відсутні, то ним правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнуто основну винагороду приватного виконавця.

Як слідує з матеріалів справи, 17 квітня 2019 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58922711 з виконання наказу № 914/918/13-г виданого 26 липня 2013 року Господарським судом Львівської області, пунктом третім якої вирішено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 99388,80 грн, що становить 10 % суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що МКП «ГеяНА» не оскаржувало вказану постанову від 17 квітня 2019 року у частині визначення розміру та порядку стягнення основної винагороди приватного виконавця у порядку, передбаченому частиною 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Одночасно апеляційний суд вважає, що у зв`язку із нормативним визначенням розміру основної винагороди приватного виконавця у пункті 19 Порядку № 643 та порядку її виплати частиною 4 статті 31 Закону № 1403-VIII ненаведення розрахунку та порядку стягнення з боржника основної винагороди у оскаржуваній постанові від 17 квітня 2019 року саме по собі не може слугувати достатньою підставою для визнання її протиправною та скасування.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що оскільки постановою державного виконавця від 08 лютого 2019 року виконавчий документ повернено стягувачу згідно пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII, то настають наслідки, які передбачені частиною 3 статті 40 вказаного Закону, де передбачено, що якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору та постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII, є самостійними виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню. Таким чином, наведені обставини свідчать про відсутність підстав для висновку про стягнення із МКП «ГеяНА» подвійної плати за виконання одного і того ж виконавчого документу.

Підсумовуючи викладене, на переконання апеляційного суду, доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення позову МКП «ГеяНА».

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу малого колективного підприємства фірма «ГеяНА» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі № 1.380.2018.002207 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 20 червня 2019 року.