Справа № 520/2750/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 червня 2019 р. справа № 520/2750/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Василенко А.А.,

представника позивача - Берези А.В. (договір №12/06/19-1 від 12.06.2019),

представника відповідача - Гаєвської І.В. (довіреність №31209/9/20-40-10-05-01 від 18.12.2018),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд.46, м.Харків, 61057, ) про скасування індивідуальної податкової консультації,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати індивідуальну податкову консультацію №771/ІПК/20-40-13-02-11 від 27.02.2019, надану ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як правовий акт індивідуальної дії, викладений в письмовій формі, оскільки вона суперечить нормам чинного законодавства, що регулюють єдиний соціальний внесок;

- судові витрати у сумі 1921,00 грн. покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на податковому обліку у Східній ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області, є платником єдиного податку 3 групи та одночасно здійснює незалежну професійну адвокатську діяльність. З метою з`ясування порядку оподаткування податків та єдиного соціального внеску у ситуації коли особа є і фізичною особою-підприємцем і особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, а також з метою уникнення подвійного оподаткування, в тому числі і ЄСВ, позивач звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області з проханням надати індивідуальну податкову консультацію.

Листом №771/ІПК/20-40-13-02-11 від 27.02.2019 року ДФС України надала ОСОБА_1 письмову податкову консультацію, у якій роз`яснила, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно здійснює підприємницьку діяльність зобов`язана перебувати на обліку як платник податків та окремо як платник єдиного внеску, така особа веде різний податковий облік та подає до контролюючих органів різні види податкових декларацій та звітів.

Позивач вважає, що вказана податкова консультація суперечить вимогам Податкового кодексу України та порушує його права, оскільки він здійснює виключно види діяльності, які пов`язані з його професійним статусом адвоката, іншої господарської діяльності він не здійснює, у зв`язку з чим податкова консультація фактично передбачає додаткове податкове навантаження та подвійне оподаткування.

22.03.2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку скороченого провадження відповідно ст.262 КАС України.

23.04.2019 року від позивача надійшло клопотання про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.04.2019 було відкрито провадження по адміністративній справі, яка призначена до підготовчого розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 13.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача - ОСОБА_2 (договір №12/06/19-1 від 12.06.2019, ордер Серія МК№85036 від 12.06.2019), у судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви, просив суд прийняти рішення про задоволення позову.

Представник відповідача - Гаєвська І.В. (довіреність №31209/9/20-40-10-05-01 від 18.12.2018), проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову.

У письмовому відзиві на позовну заяву вказав, що при наданні індивідуальної податкової консультації ДФС України керувалась виключно Податковим кодексом України та чинним законодавством, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законами та іншими нормативно-правовими актами України, а тому така податкова консультація винесена правомірно та скасуванню не підлягає.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули до суду, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець з 11.08.2015 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 13.08.2015 (а.с.14).

Згідно Витягу з реєстру платників єдиного податку №82 від 24.06.2016 року, ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку у Східній об`єднаній державній податковій інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області та є платником єдиного податку 3 групи за ставкою 5%, здійснює діяльність за кодом КВЕД 68.31- Агентства нерухомості, 69.10 - Діяльність у сфері права (а.с.15).

Судом також встановлено, що позивач зареєстрований як адвокат, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №1885 від 24.12.2014 (а.с.16), однак практичної адвокатської діяльності не здійснює.

Листом Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова №16405/46-03-01 від 27.11.2018 позивача повідомлено, що станом на 01.11.2018 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску в розмірі 6352,48 грн, яку необхідно сплатити на рахунок Східної ОДПІ м.Харкова, а також за детальною інформацією запропоновано звернутися до ДФС України в Харківській області (а.с.17).

09.01.2019 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області із запитом, в якому просив підтвердити або спростувати інформацію щодо наявності заборгованості зі сплати ЄСВ, вказати поточну суму заборгованості, підстави виникнення заборгованості, розшифрування суми заборгованості (а.с.18).

У відповідь позивач отримав лист №1370/ФОП/20-40-58-06-20 від 21.01.2019 "Щодо оплати єдиного внеску", в якому ОСОБА_1 повідомлено, що згідно інтегрованої картки платника єдиного внеску станом на 01.01.2019 останній має заборгованість зі сплати ЄСВ у сумі 6352,48 грн. за 2-3 квартали 2018 року. Крім того, станом на 02.05.2018 позивачу здійснено автоматичне нарахування єдиного внеску в розмірі 8448,00 грн, як фізичній особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність. Також у листі було зазначено, що фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність повинна подати до контролюючого органу за місцем постійного проживання звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою №Д5 згідно з додатком 5 таблиця 1 до Порядку №435 (а.с.19-23).

28.01.2018 року позивач звернувся до ГУ ДФС у Харківській області зі зверненням про надання індивідуальної податкової консультації, в якому просив надати індивідуальну податкову консультацію з наступних питань:

1) Чи повинен позивач сплачувати ЄСВ за 2018 рік?

2) Чи буде вважатися повною та достатньою сплата єдиного внеску у розмірі одного мінімального страхового внеску або має бути сплачена сума не менш двох розмірів мінімального страхового внеску - один, як фізичною особою-підприємцем, ще один, як особою, яка проводить незалежну професійну діяльність?

3) Серед видів економічної діяльності у позивача, як фізичної особи-підприємця. зазначена діяльність у сфері права. То ж у разі здійснення даної діяльності з метою оподаткування, нарахування та сплати єдиного внеску з боку контролюючих органів буде розцінюватися як підприємницька діяльність або незалежна професійна діяльність (адвокатська діяльність)?

4) Чим регулюється автоматичне нарахування єдиного внеску та які правові наслідки його застосування для позивача, зважаючи, що таке нарахування в розмірі 8448,00 грн. здійснено позивачу, як фізичній особі, що здійснює незалежну професійну діяльність?

5) Надати правове обґрунтування заборгованості зі сплати ЄСВ у розмірі 6352,48 грн. На підставі яких даних вона нарахована? Зважаючи, що позивачем взагалі не сплачувався єдиний внесок на здійснення незалежної професійної діяльності, роз`яснити із правовим обґрунтуванням, чому сума заборгованості за 3 квартал 2018 значно більше ніж за 2 квартал 2018 року, відповідно, 4914,36 грн. та 1438,12 грн, про що було зазначено відповідачем у листі від 21.01.2019.

05.03.2019 року листом №771/ІПК/20-40-13-02-11 Головне управління ДФС у Харківській області було надано ОСОБА_1 письмову податкову консультацію.

У вказаній податковій консультації відповідач вказав на те, що якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Фізична особа-підприємець, яка одночасно провадить незалежну професійну діяльність, веде окремий облік доходів/витрат, отриманих/понесених від провадження незалежної професійної діяльності і підприємницької діяльності та здійснює окремо розрахунки з бюджетом.

Фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, одночасно здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (за видом діяльності відмінної від незалежної професійної діяльності) веде дві книги обліку доходів та витрат: затверджену наказом Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013 року, для відображення доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, другу книгу - для обліку доходів від підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування (залежно від обрання групи платника єдиного податку), затверджену наказом Міністерства фінансів України №579 від 19.06.2015 року.

Крім того, відповідач зазначив, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасного здійснює підприємницьку діяльність зобов`язана перебувати на обліку як платник податків та окремо як платник єдиного внеску, така особа веде різний податковий облік та подає до контролюючих органів різні види податкових декларацій та звітів (а.с.26-30).

Не погоджуючись із вказаною податковою консультацією, позивач оскаржив її до суду, посилаючись на невідповідність її вимогам чинного законодавства.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає, що згідно п.п.191.1.28 п. 191.1 ст. 191 Податкового кодексу України до функцій контролюючого органу віднесено надання індивідуальних податкових консультацій, інформаційно-довідкових послуг з питань податкового та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 14.1.1721 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Пунктом 52.1 ст. 52 ПК України передбачено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п. 52.2 ст. 52 ПК України).

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства (п. 52.3 ст. 52 ПК України).

Відповідно до п. 53.2 ст. 53 ПК України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Суд зауважує, що рекомендація стосовно конкретної ситуації, що виникла у певному податковому періоді у платника податків має чітко зазначатись в тексті індивідуальної податкової консультації.

Що стосується суті наданої індивідуальної податкової консультації, суд зазначає наступне:

Спірним питанням, у зв`язку з виникненням якого позивач звернувся до податкового органу для отримання індивідуальної податкової консультації, стало те, що позивач одночасно зареєстрований як фізична особа-підприємець, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування та здійснює незалежну професійну діяльність.

Позивач просив роз`яснити чи необхідно йому у такому випадку окремо ставати на податковий облік як самозайнята особа, чи потрібно йому вести окремо податковий облік та сплачувати податки і збори як ФОП та як самозайнята особа.

У наданій індивідуальній податковій консультації ГУ ДФС у Харківській області дійшла висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасного здійснює підприємницьку діяльність зобов`язана перебувати на обліку як платник податків та окремо як платник єдиного внеску, така особа веде різний податковий облік та подає до контролюючих органів різні види податкових декларацій та звітів.

Слід зазначити, що відповідно до п.п.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа-платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Крім того, згідно свідоцтва №1885 від 24.12.2014 року, виданого Головою Ради адвокатів Харківської області, позивач має право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до положень Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" №5076 від 05.07.2012, адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно частини 1 статті 13 Закону України №5076 від 05.07.2012, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

З огляду на викладене, суд встановлено, що позивач є самозайнятою особою та здійснює як підприємницьку діяльність, так і незалежну професійну діяльність.

Згідно пунктів 63.1, 63.2 ст. 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Пунктом 63.5 ст. 63 ПК України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п. 65.2 ст. 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому, згідно п.п. 65.4.4 п. 65.4 ст. 65 ПК України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Таким чином, Податковий кодекс України передбачає обов`язок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі. При цьому, такий обов`язок передбачено у разі коли особа здійснює підприємницьку діяльність, а також у разі, коли особа здійснює незалежну професійну діяльність. Однак, слід зазначити, що Кодексом передбачено, що контролюючий орган відмовляє у повторному взятті на облік особи, яка вже взята на облік як самозайнята особа, тобто, якщо особа взята на облік як самозайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, вона не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

В свою чергу, відповідно до положень ч.4 п. 6.7 Розділу VI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

У такому разі фізична особа зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання заяву за формою №5-ОПП з позначкою "Зміни" та копію документа, що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності, визначеного у підпункті 1 цього пункту, а саме свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до положень п. 178.1, п. 178.2 ст. 178 ПК України, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

З системного аналізу положень ПК України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" випливає, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а доходи, отримані від здійснення такої діяльності підлягають оподаткування згідно ст. 178 ПК України лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

З урахуванням вищенаведених норм права, суд дійшов висновку про те, що до платників єдиного внеску законодавцем віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську, та отримують дохід від цієї діяльності.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої роботи. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської прибуткової діяльності та факту зайнятості особи.

Відповідно до п.19 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015 року, на норми якого посилається Відповідач у тексті оскаржуваної індивідуальної консультації, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, отримують дохід від цієї діяльності та одночасно є фізичними особами-підприємцями, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти відповідно до виду діяльності та обраної системи оподаткування.

Відповідно до п.п. 2 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою.

З огляду на те, що види діяльності позивача як фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність співпадають, то він не має обов`язку подання звітності як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, оскільки у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону України № 2464-VI від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п.4, п.5 ч.1 ст. 4 Закону України №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Судом зазначено, що порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом України №2464 не передбачений.

Облік платників єдиного внеску здійснюється відповідно до ст. 5 Закону України №2464.

Так, згідно ч. 1 ст. 5 цього Закону облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону (роботодавців, фізичних осіб-підприємців, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність), ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику…

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону, взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою №1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 116 від 24.11.2014 року.

В даному випадку позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець згідно Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", а тому до нього не застосовуються положення ч.3 ст.5 Закону України №2464.

Згідно п.3 ч.1 ст.7 Закону України № 2464 єдиний внесок нараховується для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування є сума, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Так, відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Практика Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків, слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи все вищезазначене, суд доходить висновку стосовно того, що ОСОБА_1 , перебуваючи на податковому обліку як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, повинен перебувати на податковому обліку як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, та вести єдиний податковий облік та сплату податків саме як фізична особа-підприємець 3-ї групи єдиного податку.

З огляду на зазначене, суд вважає, що індивідуальна податкова консультація суперечить податковому законодавству, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому суд зазначає, що відповідно до абз.2 п. 53.2 ст. 53 ПК України, скасування судом індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкової консультації, - задовольнити.

Скасувати індивідуальну податкову консультацію №771/ІПК/20-40-13-02-11 від 27.02.2019, надану ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул.Пушкінська, 46, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 24 червня 2019 року.

Суддя Панченко О.В.