Справа № 686/909/19
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/909/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Продан Б.Г.

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

18 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Купчишина Андрія Анатолійовича на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2019 року (рішення ухвалене суддею Продан Б.Г. в м. Хмельницький, дані про дату складання повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

15 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Хмельницькій області, в якому просив скасувати постанову Інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Купчишина Андрія Анатолійовича серії ЕАВ №817958 від 25.12.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що обставини, викладені в оскаржуваній постанові інспектора патрульної поліції не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фактично ним жодних правил дорожнього руху порушено не було.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, інспектор роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції молодший лейтенант поліції Купчишин Андрій Анатолійович звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати зазначене рішення міськрайонного суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування власних доводів апелянт зазначив, що судом першої інстанції не було надано вірної та об`єктивної оцінки всім дійсним обставинам справи. Зокрема, на переконання скаржника суд першої інстанції залишив поза увагою наявні в матеріалах справи докази, що були надані стороною відповідача в достатній кількості для доведеності наявності в діях позивача ознак адміністративного правопорушення.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, 25.12.2018 року інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції Купчишиним А.А. було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №817958, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Зокрема, інспектором було зафіксовано, що 25.12.2018 року о 16.56 по вул. Прибузька 10 в м. Хмельницькому позивач, здійснюючи керування транспортним засобом HYUNDAI TUCSON д.н.з. НОМЕР_1 , на нерегульованому перехресті біля ДЮСШ №2 по вул. Прибузькій не надав перевагу в русі пішоходам на нерегульованому пішохідному переходів, які рухались по ньому.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження даної постанови до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Хмельницької області, який подану скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Позивач, не погоджуючись з вказаними обставинами та вважаючи винесену постанову незаконною, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про недоведеність відповідачем факту вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, оскільки інспектором патрульної поліції при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення не було досліджено достатнього обсягу доказів по справі, не було проаналізовано пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та не було надано засобів, які б засвідчили факт здійснення фіксації моменту вчинення позивачем правопорушення положень ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Судова колегія, надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями частини першої статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ненадання водієм переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена відповідними частинами ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Суд першої інстанції вірно відзначив, що жодних доказів в підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідач не надав.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення, чого в даному випадку не було дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судовою колегією було вивчено наявні в матеріалах справи відеозаписи нагрудних відеореєстроторів екіпажа патрульної поліції та встановлено, що останні не містять жодних доказів в підтвердження самого факту вчинення позивачем інкремінового йому правопорушення, оскільки оглянутим відео зафіксовано виключно події, які мали місце вже після прибуття інспекторів патрульної поліції за місцем проживання позивача.

Таким чином, наданий апелянтом відеозапис тверджень позивача не спростовує, оскільки не містить фіксації порушення позивачем ПДР, які полягають у ненаданні переваги у русі пішоходам на нерегульованому пішохідному переході.

Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача відповідач не надав.

При цьому, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на факт наявності отриманих інспекторами патрульної поліції пояснень свідків подій, що мали місце 25.12.2018 року о 16.56 по АДРЕСА_1 , та відповідно до уваги їх не приймає, оскільки останні судом першої інстанції не досліджувались. До того ж, жодних клопотань стосовно необхідності їх виклику в судову інстанцію для отримання детальних свідчень та пояснень, а ні матеріали справи, а на матеріали апеляційної скарги не містять.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами спростовується наявність складу адміністративного порушення у діях позивача, які визначені у постанові інспектора та відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про достатність підстав для задоволення адміністративного позову щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 817958 від 25.12.18, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано жодних доказів, які б чітко вказували на підтвердження того, що позивачем не було надано перевагу в русі пішоходам на нерегульованому пішохідному переходів біля ДЮСШ №3 по вул. Прибузька у м. Хмельницькому.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Купчишина Андрія Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.