Справа № 675/3252/18
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/3252/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Трасковський С.Л.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

21 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2019 року (повний текст якого складено 18 березня 2019 року у м. Ізяслав) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", в якому просив зобов`язати відповідача виводити його з камери та переміщати по території установи виконання покарань в кайданках, а також утримувати його в одиночній камері чи в камері одного.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

10 травня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2019 року з урахуванням характеру спірних правовідносин, колегія суддів прийшла до висновку про призначення даної справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі "Замкова виправна колонія (№58)".

ОСОБА_1 звернувся до суду та просить зобов`язати відповідача виводити його з камери та переміщати по території установи виконання покарань в кайданках, а також утримувати його в одиночній камері чи в камері одного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності неправомірних дій у відповідача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно із ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України (ст. 3 КВК України).

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Статтею 150 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що засуджені до довічного позбавлення волі чоловіки відбувають покарання у секторах максимального рівня безпеки виправних колоній середнього рівня безпеки та виправних колоніях максимального рівня безпеки. Засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.

Відповідно до ч.1 ст.151 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка. За заявою засудженого та в інших необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним злочину або при наявності медичного висновку за постановою начальника колонії його можуть тримати в одиночній камері.

Аналізуючи доводи апелянта, що відповідачем протиправно не поміщено позивача в одиночну камеру, колегія суддів зазначає наступне.

Крім того, статтею 151-1 КВК України, встановлено, що зміна умов тримання засуджених до довічного позбавлення волі здійснюється в порядку, визначеному статтею 100 цього Кодексу.

Засуджені до довічного позбавлення волі чоловіки можуть бути переведені:

з приміщень камерного типу, в яких тримаються дві особи, до багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру в порядку, встановленому законодавством, - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання;

з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання.

Засуджені до довічного позбавлення волі, які злісно порушують установлений порядок відбування покарання, можуть бути переведені із звичайних жилих приміщень до приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки.

Зміна умов тримання не застосовується до засуджених до довічного позбавлення волі, які хворіють на венеричні захворювання, активну форму туберкульозу, та з психічними розладами.

Абзацом 11 пункту 1 розділу ХХХІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року №2186/5, встановлено, що у необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним нового злочину або за наявності медичного висновку за постановою начальника установи виконання покарань його можуть тримати в одиночній камері.

Отже, діючим законодавством України, що регламентує порядок та умови відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі, передбачено утримання таких засуджених в приміщеннях камерного типу, як правило, по двоє. Після відбуття відповідно терміну в приміщеннях камерного типу, в яких тримаються дві особи, такі засуджені можуть бути переведені до багатомісних приміщень камерного типу, а згодом - до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки.

Тобто КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань не передбачено за звичайних умов переведення засуджених до довічного позбавлення волі до одиночних камер (утримання одних, в одномісній камері).

Єдиним виключенням з даного правила є (не рахуючи притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді поміщення до ПКТ, ДІЗО, карцеру на певний строк) утримання засудженого до довічного позбавлення волі в одиночній камері з метою захисту від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним нового злочину або за наявності медичного висновку за постановою начальника або заявою самого засудженого.

Разом з тим, оцінюючи наведені апелянтом аргументи, колегія суддів зауважує, що позивачем ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції не було надано достатньо належних доказів, які підтверджують факт і надають підстави для утримання ОСОБА_1 в одиночній камері (утримання одних, в одномісній камері), як те передбачено ст. 151 -1 Кримінально виконавчого кодексу України.

При цьому, надані матеріали позивачем, які на його думку дають підстави відповідачу утримувати йог в одиночній камері не є достатніми та не беруться до уваги судом апеляційної інстанції.

Також, ОСОБА_1 в підтвердження доводів які викладені в апеляційній скарзі, а саме щодо наявності загрози його життю з боку службових осіб ДУ "Замкова виправна колонія (№58)", доказів того ким та при яких обставинах була створена чи створюється загроза його життю, також не надано.

Судова колегія зазначає, що в матеріалах справи є довідки №101 від 09.01.2019 року та №973 від 12.03.2019 року, які надані начальником оперативного відділу ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" Зведенюком В.М. та в.о. начальника ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" Мокринським В.І., згідно яких встановлено, що інформація про існування загрози життю і здоров`ю засудженого ОСОБА_1 та про вчинення ним злочину відносно інших засуджених в оперативний відділ не надходила.

Окрім того, довідкою №14 від 05.03.2019 року медичної частини філії ДУ "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" у Хмельницькій області, яка надає медичні послуги засудженим в ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" стверджується, що на даний час у ОСОБА_1 відсутні покази для утримання його ізольовано від інших засуджених сектору довічного позбавлення волі згідно ч.1 ст.151 КВК України.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що інформація, яка міститься в наданій позивачем копії довідки про надання медичної допомоги засудженому, не дає підстав вважати, що за станом здоров`я він має утримуватись в одиночній камері чи в камері один.

Не дає таких підстав і наведена в ухвалі Хмельницького апеляційного суду від 23.10.2018 року по справі №675/1438/18 характеристика засудженого ОСОБА_1 , а також довідка про заохочення та стягнення, так як наведена в них інформація, що характеризує ОСОБА_1 , та вказує на вчинення ним дисциплінарних проступків протягом певного часу, не свідчить про необхідність захисту позивача від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи про необхідність вжиття заходів з метою запобігання вчиненню ним нового злочину.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача утримувати ОСОБА_1 в одиночній камері або в камері одного.

Що стосується вимоги позивача про застосування до нього кайданків при виведенні з камери та конвоюванні територією установи, то слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 2 розділу ХХVI Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань кайданки до засуджених застосовуються за розпорядженням начальника установи виконання покарань, його заступників, ЧПНУ та їхніх заступників.

Кайданки до засуджених застосовуються у разі: вчинення фізичного опору особовому складу чергової зміни, варті, адміністрації установи виконання покарань або проявів буйства (до заспокоєння); спроби самогубства, членоушкодження або нападу на засуджених чи інших осіб; затримання або доставлення засуджених, які вчинили грубі порушення режиму тримання, до ДІЗО, ПКТ, ОК або карцеру, якщо зазначені особи чинять опір особовому складу чергової зміни або якщо є підстави вважати, що вони можуть завдати шкоди оточуючим або собі; переміщення після затримання засудженого, який вчинив втечу або самовільно залишив місце обмеження волі.

Пунктом 1 розділу ХХХІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань встановлено, що при виведенні з камер або конвоюванні на території установи виконання покарань до чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, схильних до втечі, захоплення заручників, нападу на адміністрацію, застосовуються кайданки з урахуванням фізичних вад та стану їхнього здоров`я. У разі конвоювання за межами установи виконання покарань до них застосовуються кайданки. При застосуванні кайданків руки засуджений тримає за спиною.

Згідно витягу з протоколу №11 дск від 04.02.2019 року засідання комісії щодо постановки на оперативно-профілактичний облік засудженого при виконуючому обов`язки начальника державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", ОСОБА_1 поставлено на оперативно-профілактичний облік, в результаті чого, як стверджується довідкою №23 від 12.03.2019 року, виданою ДУ "Замкова виправна колонія (№58)", до нього застосовуються кайданки при виведенні з камери та конвоюванні по території установи, як до особи, схильної до нападу на представників адміністрації та захоплення заручників.

В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 підтвердив зазначені обставини та те, що до нього дійсно застосовуються кайданки при виведенні з камери та конвоюванні територією установи. Вказане також підтвердив і представник відповідача.

Відповідно до змісту ч.1 ст.78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи те, що предмет спору стосовно вимоги позивача про застосування кайданків до нього відсутній, а тому в цій частині слід також відмовити у позові.

Слід зазначити, що судом не беруться до уваги твердження позивача в позовній заяві про обмеження його в доступі до телефонних розмов, мережі Інтернет, ненадання йому належної медичної допомоги, а також довгострокових побачень в установленому законом порядку та строки, так як зазначене не має стосунку до предмету спору в даній справі.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки доведено, що дії відповідача у спірних правовідносинах між сторонами відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 червня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Совгира Д. І.