Справа № 0940/2482/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4388/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Довгополова О.М., Судової-Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року у справі № 0940/2482/18 (головуючий суддя Тимощук О.Л., час ухвалення 15:09 год., м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складений 15 березня 2019 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - фізична особа-підприємець ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості,-

В С Т А Н О В И В :

26 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206000/2018/00995 та рішення про коригування митної вартості товарів UA206000/2018/000977/1 від 03.12.2018, прийнятих за результатами перевірки митної декларації UA206020/2018/401122 від 12.11.2018.

Рішенням від 11 березня 2019 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Івано-Франківська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи митниці про те, що відповідно до статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Надані позивачем документи містять суперечності, оскільки 18.09.2018 фірма ,,PROCHAUTO s.r.o" придбала у ,,AGRION-CZE" спірний автомобіль за ціною 84 444,00 чеських крон, а ОСОБА_1 продала протягом місяця за ціною 82 000,00 чеських крон, що являється абсолютно не зрозумілим і викликає сумнів щодо достовірності поданої інформації.

Суд першої інстанції зазначив, що транспортування здійснювалось на причепі, який належить члену родини позивача, а тому у позивача відсутні документи на оплату такого перевезення. Проте таке твердження спростовується даними, вказаними у митній декларації країни відправлення, яка подавалась до митного оформлення, а саме: зазначено документ -довідка про транспортування.

В рахунку-фактурі зазначені неправдиві відомості щодо пробігу автомобіля, оскільки зазначено пробіг - 188 700, проте в акті митного огляду - 187742 км, і в фото, які надані до митного оформлення - 187742 км.

Також до митного оформлення не було надано банківського документа, який підтверджує ціну товару.

Через суперечність в документах у митниці виник обгрунтований сумнів щодо правильності заявленої позивачем митної вартості.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що при винесені рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови Івано-Франківською митницею ДФС дотримано усіх законних вимог, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача та позивач заперечили вимоги апеляційної скарги та просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 15.10.2018 ОСОБА_1 придбав у м. Брно, Чеська Республіка в іноземної юридичної особи ,,PROCHAUTO s.r.o" транспортний засіб - легковий автомобіль, марки ,,Skoda", модель ,,Oсtavia", який був у використанні, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 см.куб., в аварійному стані, пробіг 188700 км. Вказана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією фактури №180100127 від 15.10.2018 із перекладом (а.с. 19).

Декларант, ФОП ОСОБА_2 подав до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію №206020/2018/401122 від 12.11.2018, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: автомобіль легковий, марки ,,Skoda", модель ,,Oсtavia", який був у використанні, номер кузова НОМЕР_1 , загальна кількість місць для сидіння 5, кількість дверей 5, призначений для перевезення пасажирів по дорогах загального користування, тип двигуна - Дизельний, об`єм двигуна 1968 см.куб., потужність двигуна 110 КВТ (а.с.23).

У митній декларації №206020/2018/401122 від 12.11.2018 декларант позивача самостійно визначив митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 82 000 чеських крон - графа 42 митної декларації (а.с.23,50).

Одночасно із митною декларацією декларантом надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення, зокрема:

- рахунок-фактуру (інвойс) №180100127 від 15.10.2018 (а.с.19);

- декларацію про походження товару №0380 від 15.10.2018;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2018/64415 від 09.11.2018 (а.с.57-58);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 19.11.2013 (а.с.53);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 19.11.2013 (а.с.51);

- банківський платіжний документ, що стосується товару від 15.10.2018 (а.с.21);

- внутрішній договір (контракт) довіреність № ННР 088851 від 06.11.2018 (а.с.24);

- паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні МС 744484 від 23.09.2000;

- паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні СС 367679 від 10.10.1997;

- інші некласифіковані документи (фото) від 12.11.2018;

- копію митної декларації країни №18PL402010Е1070717 від 08.11.2018 (а.с.56);

- митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів UA206020/2018/401122 від 12.11.2018 (а.с.23).

12.11.2018 Івано-Франківська митниця розпочала процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання відповідно до пункту 5 наказу Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 за №689 інформації з Інтернет джерел за місцем придбання транспортного засобу та відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару (а.с.49).

У зв`язку із ненаданням декларантом відповіді на зазначене вище повідомлення Івано-Франківська митниця ДФС 03.12.2018, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації №UA206020/2018/401122 від 12.11.2018 та доданих до неї документів, відмовила у митному оформленні (випуску) товарів у відповідності до оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA206000/2018/00995 від 03.12.2018 (а.с.11-12).

Згідно з даною карткою відмови, митна вартість транспортного засобу визначена за резервним методом (ст. 64 МК України). Перший метод не застосований у зв`язку із невідповідністю назви Продавця даним про власника згідно реєстраційних документів. 2-3 метод визначення митної вартості (ст. 59-60 МК України) не застосований, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні товари, відсутні дані на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (ст. 62, ст. 63 МК України). Джерело інформації: Basis_SuperSchwacke 12/2018. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчинити дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 55 та Главою 4 Митного кодексу України (а.с.11-12).

На підставі вищевказаного, митниця здійснила коригування митної вартості транспортного засобу та прийняла оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2018/000977/1 від 03.12.2018, яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом визначення митної вартості (стаття 64 Митного кодексу України) у розмірі 286824,00 чеських крон (а.с.9-10).

Суд першої інстанції також встановив, що станом на час розгляду даної адміністративної справи позивач не завершив митне оформлення автомобіля та не сплатив скореговані митні платежі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації №206020/2018/401122 від 12.11.2018, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору, а саме: - рахунок-фактуру (інвойс) №180100127 від 15.10.2018, за змістом якої ОСОБА_1 придбав за 82000 чеських крон легковий автомобіль та банківський платіжний документ за №5 від 15.10.2018, яким здійснено платіж за легковий автомобіль в касу іноземної юридичної особи ,,PROCHAUTO s.r.o", ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_4 , в сумі 82 000 чеських крон.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що неведене свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 49 Митного кодексу (МК) України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина 1 статті 49 Митного кодексу України).

Стаття 51 МК України передбачає, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (частина 1 ).

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2)

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний .

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 МК України).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 МК України ).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України ).

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу(частина 5 статті 57 МК України ).

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України ).

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (частина 8 статті 57 МК України ).

Згідно з ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів (частина 1 статті 58 Кодексу).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина 2 статті 58 МК України ).

За змістом ч.1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частина 2 статті 52 МК України).

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 МК України ).

Відповідно до приписів ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1 ).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина 2).

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 ).

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 ).

Частина 1 статті 55 МК України передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів .

За змістом частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (частина 3 статті 58 МК України).

При цьому стаття 57 МК України передбачає, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини 3).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 ).

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (частина 8 ).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що перший метод визначення митної вартості транспортного засобу не застосований, у зв`язку з розбіжностями в поданих до митного оформлення документах.

Так, іноземна юридична особа ,,AGRION-CZE" 18.09.2018 продала спірний автомобіль іноземній юридичній особі ,,PROCHAUTO s.r.o" за ціною 84444,00 чеських крон. 15.10.2018 ОСОБА_1 згідно наданих ним документів придбав у ,,PROCHAUTO s.r.o" цей же автомобіль за ціною 82 000,00 чеських крон; в митній декларації країни відправлення зазначена ціна товару 14761,00 PLN, яка не відповідає вартості ТЗ в рахунку-фактурі; в рахунку-фактурі зазначено недостовірні відомості щодо пробігу автомобіля, а саме: зазначено пробіг - 188 700, а в акті митного огляду зазначено пробіг - 187742 км, в надані до митного оформлення фото також зазначений пробіг - 187742 км.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про наявність у відповідача обґрунтованого сумніву щодо правильності заявленої позивачем митної вартості.

У зв`язку з цим відповідачем здійснювалась процедура консультацій з декларантом, йому доведено інформацію про надання відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Оскільки позивач не надав будь-яких витребовуваних митницею документів, колегія суддів дійшла переконання щодо правомірності визначення відповідачем митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу визначення митної вартості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірними товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206000/2018/00995 та рішення про коригування митної вартості товарів UA206000/2018/000977/1 від 03.12.2018, прийнятих за результатами перевірки митної декларації UA206020/2018/401122 від 12.11.2018, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст.315, ст. ст. 317, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року у справі № 0940/2482/18 - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді О. М. Довгополов
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 21.06.2019.