Справа № 0440/6427/18
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/6427/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В. ,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі №0440/6427/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанов про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН844/264/АВ/ІП-ФС/468 та №ДН844/264/АВ/ІП-ФС/469 від 02.08.2018 року.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та його представник за ордером ( ОСОБА_2 ) підтримала доводи апеляційної скарги, представник відповідача за довіреністю (Лейченко І.М.) заперечила проти доводів апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 07.06.2018 року за вх. №В-716 та 14.06.2018 року за вх. №В-770 надійшли заяви ОСОБА_3 про порушення законодавства про працю, в яких заявником зазначено, що вона 10 років працює у ФОП ОСОБА_1 без офіційного працевлаштування, жодних соціальних гарантій ФОП ОСОБА_1 не додержувався: заробітна плата виплачувалась в меншому розмірі ніж встановлена на законодавчому рівні мінімально гарантована державою заробітна плата, лікарняні не оплачувались, графіки відпусток відсутні, податки з доходів фізичних осіб не сплачувались, мало місце перевищення норм робочого часу, індексація заробітної плати жодного разу не проводилась.

На підставі зазначених звернень, наказу «Про призначення інспекційного відвідування» від 03.07.2018 року №538-І, направлення на проведення інспекційного відвідування від 03.07.2018 року №234/4.2-7 проведено у період з 05.07.2018 року по 06.07.2018 року інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про що складено акт №ДН844/264/АВ від 06.07.2018 року.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт перевірки, відповідно до висновків якого встановлені наступні порушення:

- в порушення вимог статті 106 КЗпП України години, відпрацьовані найманими працівниками ФОП ОСОБА_1 , понад законодавчо встановлену норму протягом 2016-2018 років не оплачувались щомісячно в подвійному розмірі їхньої годинної ставки;

- в порушення статті 115 КЗпП України у 2017 та 2018 роках розмір заробітної плати за першу половину місяців у відповідних роках становить менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки працівників у ФОП ОСОБА_1 ;

- в порушення статті 95 КЗпП України в відомостях нарахування заробітної плати за червень-вересень 2017 року нарахування індексації не проводилось.

Примірник акту перевірки отримано позивачем особисто 06.07.2018 року.

09.07.2018 року відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №ДН/844/264/АВ/П, яким зобов`язано позивача усунути наступні порушення до 06.08.2018 року:

- тривалість робочого часу найманих працівників перевищує норму тривалості робочого часу;

- понаднормова робота не оплачується щомісячно в подвійному розмірі годинної ставки працівника;

- розмір заробітної плати за першу половину місяця становить менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки працівника;

- нарахування індексації не проводиться.

13.07.2018 року за вх. №257 позивачем надано відповідь на припис №ДН/844/264/АВ/П, в якій зазначено про усунення виявлених порушень законодавства. Крмі того, у вказаній відповіді позивачем також зазначено, що описані порушення вимог законодавства про працю були допущені позивачем виключно внаслідок незнання положень діючого законодавства України про працю та помилкового оформлення первинних кадрових документів.

02.08.2018 року відповідачем винесено постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами:

- №ДН844/264/АВ/ІП-ФС/468, якою вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 111690 грн.;

- №ДН844/264/АВ/ІП-ФС/469, якою вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 3723 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність винесених відповідачем постанов про накладення штрафу на позивача.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295) визначено процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Нормами пункту 2 Порядку № 295 визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі інспекційних відвідувань та невиїзної інспектувань інспекторами праці, зокрема Держпраці та її територіальних органів.

Пунктом 5 Порядку № 295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для проведення перевірки стала інформація, викладена у зверненнях працівника щодо порушення стосовно нього законодавства про працю від 07.06.2018 року за вх. №В-716 та від 14.06.2018 року за вх. №В-770, отже у відповідача були наявні законні підстави для призначення інспекційного відвідування.

Також з матеріалів справи вбачається, що під час інспекційного відвідування позивачем було надано трудові договори з найманим працівником ОСОБА_3 від 01.07.2012 року, від 01.03.2017 року та від 01.06.2018 року; трудовий договір з ОСОБА_4 від 01.10.2017 року, накази про прийняття на роботу ОСОБА_3, ОСОБА_4 накази про звільнення ОСОБА_3 , табелі обліку використання робочого часу за 2017, 2018 роки, відомості на виплату грошей за 2017, 2018 роки, розрахункові відомості заробітної плати за 2017, 2018 роки.

Так, з наданих документів встановлено, що ОСОБА_3 прийнята на посаду продавця у ФОП ОСОБА_1 згідно трудового договору від 01.07.2012 року, який зареєстровано від 02.07.2012 року за № 8 у Центрі зайнятості м. Кривого Рогу. Згідно наказу № ЗК від 15.12.2016 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади з 15.12.2016 року за власним бажанням. Згідно наказу про прийняття на роботу № 5 від 01.03.2017 року ОСОБА_3 прийнято на роботу з 01.03.2017 року на посаду продавця продовольчих товарів. Згідно наказу № 6 від 30.09.2017 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади з 30.09.2017 року за власним бажанням. Згідно наказу про прийняття на роботу № 8 від 01.06.2018 року ОСОБА_3 прийнято на посаду продавця продовольчих товарів з 01.06.2018 року. Згідно акту про відсутність на робочому місці та табелю виходу на роботу ОСОБА_3 відсутня на робочому місці з 11.06.2018 року.

Згідно наказу про прийняття на роботу № 7 від 01.10.2017 ОСОБА_4 прийнято на посаду продавця продовольчих товарів з 01.10.2017 року.

Відповідно до вимог ст. 61 КЗпП України, на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 та 51 КЗпПУ).

Так, з табелів виходу на роботу за 2017 та 2018 роки, які ведуться ФОП ОСОБА_1 для обліку виконаної роботи найманими працівниками, контролюючим органом встановлено порушення вимог ст. 50 КЗпП України - тривалість робочого часу найманих працівників перевищує норму тривалості робочого часу.

Приписами ч.1 ст.50 КЗпП України встановлено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

При цьому окремим нормативним документом або іншим у ФОП ОСОБА_1 не встановлено підсумованого обліку робочого часу. Даних щодо встановлення облікового періоду для перевірки надано не було.

Отже, з наведеного вбачається те, що позивачем в порушення ст. 61 КЗпПУ не встановлено підсумованого обліку робочого часу. Тому, години, відпрацьовані найманим працівником понад законодавчо встановлену норму повинні оплачуватися щомісячно в подвійному розмірі його годинної ставки.

Також перевіркою тривалості робочого часу найманих працівників ФОП ОСОБА_1 встановлено, що протягом 2017 року вони щомісяця працювали понад законодавчо встановлену норму, а саме:

- ОСОБА_3 було відпрацьовано в березні 192 години (при нормі 175 годин), в квітні 192 годин (при нормі 152 годин), в травні 168 годин (при нормі 159 години), в червні 192 годин (при нормі 159 годин), в липні 180 годин (при нормі 168 годин), в серпні 180 годин (при нормі 175 годин), в вересні 180 годин (при нормі 168 годин);

- ОСОБА_6 було відпрацьовано в січні 180 годин (при нормі 159 годин), в лютому 180 години (при нормі 160 годин);

- ОСОБА_4 було відпрацьовано в жовтні 192 години (при нормі 167 годин), в листопаді 180 годин (при нормі 176 годин), в грудні 192 годин (при нормі 160 години).

Перевіркою тривалості робочого часу найманих працівників ФОП ОСОБА_1 встановлено, що у 2018 році вони щомісяця працювали понад законодавчо встановлену норму, а саме ОСОБА_4 було відпрацьовано в січні 192 години (при нормі 168 годин), в лютому 180 годин (при нормі 160 годин), в березні 180 години (при нормі 167 годин), в квітні 180 годин (при нормі 159 годин), в травні 180 годин (при нормі 159 години), в червні 192 годин (при нормі 159 годин).

Нормами ч. 1 ст. 106 КЗпП України встановлено, що за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

В порушення вимог ст. 106 КЗпП України години відпрацьовані найманими працівниками ФОП ОСОБА_1 понад законодавчо встановлену норму протягом 2017-2018 рр. не оплачувалися щомісячно в подвійному розмірі їхньої годинної ставки.

Нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Таким чином, відсутність оплати позивачем годин, відпрацьованих найманими працівниками понад законодавчо встановлену норму, робота в надурочний час відповідно до законодавства, є порушенням ним мінімальних державних гарантій стосовно вищевказаних працівників.

Також відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об`єктом індексації грошових доходів населення, зокрема, є оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Приписами ч. 5 ст. 95 КЗпП України встановлено, що мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» визначено, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін тощо.

Таким чином індексація заробітної плати є і мінімальною державною гарантією в оплаті праці, і державною соціальною гарантією, оскільки стосується працівників і їх сімей.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок № 1078), яеим визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на всі підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також на фізичних осіб, які використовують працю найманого персоналу. Також у Порядку №1078 зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України та які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих співробітників підприємств у грошовому вираженні, яка включає кошти за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші постійні компенсаційні виплати.

Відповідно до статті 33 Закону «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

При цьому нормами ч. 1 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Згідно п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих пін.

Нарахування суми індексації та її виплата здійснюються одночасно з нарахуванням та виплатою заробітної плати за місяць, доходи за який згідно з Порядком № 1078 підлягають індексації.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 індексації, базовим вважається місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), а також виплат, що здійснюються відповідно до чинного законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Індексацію зарплати проводять в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб (абз. 4 п. 2 Порядку № 1078).

З 1 січня по квітень 2017 року він дорівнював 1600 грн, а з 1 травня склав 1684 грн.

При цьому під час проведення перевірки, аналізу бухгалтерських документів контролюючим органом встановлено, що в відомостях нарахування заробітної плати за червень-вересень 2017 року нарахування індексації відповідно до Порядку № 1078 не проводилось.

Отже, наведене свідчить, що позивачем не здійснювалась індексація заробітної плати, що є порушенням мінімальних державних гарантій відносно працівників.

Нормами абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи- підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 КЗпП України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати за першу половину місяця становить не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

В ході інспекційного відвідування встановлено, що у 2017 та 2018 роках розмір заробітної плати за першу половину місяців у відповідних роках становить менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівників у ФОП ОСОБА_1

Зазначене порушує вимоги вищезазначених ч. 3 ст. 115 КЗпП України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Нормами абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати (3723,22 грн).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірності постанов про накладення штрафу від 02.08.2018 року № ДН-844/264/АВ/ІП-ФС/468, № ДН-844/264/АВ/ІП-ФС/469.

Доводи позивача стосовно того, що оскільки ним виконано вимоги припису, тому з урахуванням ч. 11 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» він звільнений від фінансових санкцій, колегія судів розцінює критично з огляду на наступне.

Так, згідно постанов від 02.08.2018 року № ДН-844/264/АВ/ІП-ФС/468, № ДН-844/264/АВ/ІП-ФС/469 на позивача накладено штраф, на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України та підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України, відповідно, тобто за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Згідно з пунктом 29 Порядку № 295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Норми ч.11 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» відсутні у переліку норм наведеному у частині 5 статті 2 Закону №877-V, дотримання яких для відповідача є обов`язковим.

Таким чином, до даного випадку норми ч.11 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не застосовуються.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі № 697/2073/17.

Крім того, застосовані до позивача санкції передбачені ст. 265 КЗпП, норми якої не містять підстав для звільнення особи від відповідальності за тих чи інших умов. При цьому колегія суддів зазначає, що позивачем частково виконано припис, що в свою чергу не заперечується сторонами справи.

З приводу посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі № 826/8917/17, якою визнано нечинною постанову КМУ від 29.04.2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", колегія суддів зазначає, що дане судове рішення набрало законної сили 14.05.2019 року.

При цьому відповідно до приписів ч.2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, на дату проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , постанова КМУ від 29.04.2017 року № 295 була чинною, а тому відповідач діяв правомірно на підставі приписів чинного законодавства, а отже наведені доводи позивача є безпідставними.

Доводи позивача щодо виготовлення ним табелів обліку робочого часу за пропозицією та порадою інспектора суб`єкта владних повноважень, які не відповідають дійсності, колегія суддів розцінює критично, оскільки жодним доказом такі доводи не підтверджено.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі №0440/6427/18 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко