Справа № 240/5006/18
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5006/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

18 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до приватного підприємства "Укрпалетсистем" про застосування арешту коштів на рахунках,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2018 року до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулося Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області до приватного підприємства "Укрпалетсистем" про застосування арешту коштів на рахунках.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 28.12.2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області оскаржило його в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем не допущено до проведення перевірки працівників податкового органу, тому відповідно до вимог статті 94 ПК України податковий орган має право застосувати арешт майна платника податків, який відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що Головним управлінням ДФС у Київській області було отримано лист Державної фіскальної служби України від 04.09.2018 року №27407/7/99-99-14-05-14-17 "Щодо дотримання граничних сум розрахунків" згідно з котрим доручено регіональним підрозділам аудиту проаналізувати вказану інформацію та за наявності підстав організувати проведення перевірки. Згідно з додатком до цього листа встановлено перелік перевірених суб`єктів господарювання у яких наявна інформація про можливі порушення граничних сум розрахунків готівкою. У зв`язку з отриманням наведеного листа Головним управлінням ДФС у Київській області було винесено наказ від 12.10.2018 року №2174 "Про проведення фактичної перевірки ПП "Укрпалетсистем".

Матеріалами справи також підтверджено, що посадовими особами ГУ ДФС у Київській області складено акт про недопущення посадових осіб органу ДФС до проведення фактичної перевірки від 16.10.2018 року №1902/1000/У/32285225, оскільки прибувши за податковою адресою АЗС ПП "Укрпалетсистем" 16.10.2018 року для проведення фактичної перевірки начальник АЗС ПП "Укрпалетсистем" не допустив перевіряючих до перевірки та відмовився надавати будь які документи до перевірки. Примірник акту отримано начальником АЗС ПП "Укрпалетсистем" Ланко Д.В. під особистий підпис та зазначив, що не допускає до перевірки відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України у зв`язку із відсутністю в наказі №2174 підстав для проведення перевірки, визначених п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України.

У зв`язку з тим, що платник податків відмовився від проведення фактичної перевірки, 17.10.2018 року заступником начальника ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків ПП "Укрпалетсистем".

З метою перевірки обґрунтованості арешту коштів на рахунках ПП "Укрпалетсистем", застосованого на підставі вказаного вище рішення, позивач звернувся з даною позовною заявою до адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача неправомірні та такі, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином необґрунтовані, не підтверджені матеріалами справи, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з чим зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Порядок, підстави та умови застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків визначено положеннями статті 94 Податкового кодексу України (далі - ПК України), Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.07.2017 року №632, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.08.2017 року за №948/30816 (далі - Порядок №632).

Пунктом 94.1 статті 94 ПК України встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

У пункті 94.2 вказаної статті передбачено обставини, за наявності яких може бути застосовано адміністративний арешт майна. Зокрема, відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Так, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду (пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України).

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

За змістом наведених правових норм законодавець передбачив два види арешту майна залежно від підстав та порядку його застосування:

- арешт на кошти та інші цінності платника податків, що перебувають у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу;

- адміністративний арешт майна, в тому числі коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом (не виключно обов`язку сплатити податкове зобов`язання), який застосовується за адміністративним або судовим рішенням (залежно від виду майна).

При цьому, право у контролюючого органу для звернення до суду з вимогою про застосування арешту коштів на рахунку платника податків виникає, якщо: 1) у платника податків наявний податковий борг; 2) у платника податків відсутнє майно для погашення цього податкового боргу та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

З аналізу вищезазначеного вбачається, що крім права контролюючого органу звертатись з вказаним позовом до суду, у контролюючого органу існує і певний обов`язок по дотриманню порядку, як то звернення до суду саме у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платників податків та надання належних і допустимих доказів того, що у платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В даному випадку, звертаючись до суду з позовом, податковий орган єдиною підставою застосування арешту коштів на рахунках платника податку визначив положення підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України (недопуск до перевірки), яка взагалі є підставою лише для застосування адміністративного арешту майна. Водночас, жодних інших підстав (наявність боргу, відсутність майна, передумови застосування арешту коштів) контролюючим органом не заявлено.

Враховуючи викладені вище обставини, та керуючись нормами чинного податкового законодавства, колегія суддів зазначає, що для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку платника податків з підстав не допуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках відповідача.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 817/3875/14, від 15.05.2018 року у справі № 820/4710/16, від 15.05.2018 року у справі № 820/2312/17, від 07.08.2018 року у справі № 803/1153/17, від 07.08.2018 року у справі №803/976/17.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач звернувся до суду з даним позовом 22.10.2018 року, при цьому рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків було прийнято ГУ ДФС у Київській області 17.10.2018 року, чим порушено вимоги п.3 розділу VII Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Вище викладене свідчить, що позивачем не дотримано та порушено строки звернення до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, які зумовили таке звернення, а саме: відмови відповідача від проведення фактичної перевірки та складання контролюючим органом акту про не допуск до перевірки №1902/1000/У/32285225.

Вірними є також висновки суду першої інстанції, щодо необґрунтованості вимог позивача про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах, які обслуговують відповідача, зазначаючи наступне.

Статтею 94 ПК України закріплена можливість прийняття рішення виключно про арешт коштів на рахунку платника податків, проте можливість здійснення арешту шляхом зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків приписами цієї статті не передбачена.

ПК України встановлений захід податкового примусу, як зупинення видаткових операцій на рахунках платника (п.20.1.31, 20.1.32 ст.20, п.89.4 ст.89, п.91.4 ст.91 ПК України), проте не визначено, що відмова від проведення перевірки є приводом для його застосування. Право звернутися з вимогами до суду про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків в загальному порядку у контролюючого органу виникає лише у разі відмови судом у прийнятті заяви на підставі ст.283 КАС України.

Разом з тим, підставою для звернення із заявою у порядку, визначеному ст.238 КАС України саме щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків з посиланням на п.п.20.1.31 п.20.1 ст.20 ПК України є недопуск платником податків посадових осіб контролюючого органу до обстеження територій і приміщень.

Так, заяву з посиланням на зазначені обставини має бути подано до суду протягом 24 годин з моменту виникнення таких обставин, тобто, протягом доби з моменту не допуску перевіряючих до обстеження територій і приміщень, однак, у межах спірних правовідносин із такою заявою контролюючий орган до суду не звертався.

Таким чином, зазначення податковим органом у позовній заяві вимоги про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків є обраним заявником способом податкового примусу у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків, однак доказів дотримання процедури застосування такого заходу податкового примусу позивачем до позовної заяви не надано.

Матеріалами справи спростовується факт посилань позивача щодо виконання всіх законодавчих вимог, які регламентують порядок та умови допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, адже законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог скаржника.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.