Справа № 0240/2167/18-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/2167/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова Інна Анатоліївна

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

18 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Шидловського В.Б.

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року (рішення ухвалено суддею Воробйовою І.А. 07.12.2018 року у м.Вінниця, повний текст судового рішення складено 18 грудня 2018 року) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат" до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат" звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.04.2018 р. за № , , .

На обґрунтування позову ПрАТ "Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат" зазначив, що відповідачем в період з 25.01.2018 по 21.02.2018 року на підприємстві проведено документальну планову перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 р. по 30.09.2017 р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 р. по 30.09.2017 р., за результатами якої складено акт. На підставі висновків акта перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення рішення:

- № від 06.04.2018 р., яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 139654 грн. за основним платежем та 69828 грн. за штрафними санкціями;

- № від 06.04.2018 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 106011 грн. за основним платежем та 53006 грн. за штрафними санкціями;

- № від 06.04.2018 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 160645 грн. за основним платежем та 80323 грн. за штрафними санкціями.

Позивач не погодився з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, вважає їх протиправними та прийнятими з порушенням норм чинного законодавства та на підставі недостовірних фактів, викладених у висновках акту перевірки. Зокрема, Позивач покликається на те, що планова перевірка відповідачем не могла бути проведена, позаяк Законом України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 03.11.2016 року №1728-VIII до 31 грудня 2018 року встановлено мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів, в тому числі і планових податкових перевірок щодо здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Єдине виключення у застосуванні мораторію щодо планових перевірок встановлене ст.6 Закону №1728-VIII, де вказано: "Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. Отже, на думку позивача, проведення планових перевірок у 2018 році - заборонено (під мораторієм) до часу, доки стосовно відповідних органів не буде встановлено виключення Кабінетом Міністрів. В свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 р. №1104 "Про затвердження переліку органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" якою формально затверджено перелік державних органів, на які не поширюється дія Закону №1728-VIII, до якого було включено й ДФС та її територіальні органи. Оскільки постанова КМУ №1104 введена в дію лише 23.02.2018 року, то на думку позивача, до 23 лютого 2018 року в повному обсязі діяв мораторій на проведення перевірок органами ДФС. Тому проведена відповідачем перевірка ПрАТ "Глуховецький ГЗКК" є такою, що здійснена за відсутності на те правових підстав, а отже - неправомірною, а винесені за наслідками перевірки податкові повідомлення - рішення є протиправними.

Також ПрАТ "Глуховецький ГЗКК" не погоджується з винесеними відповідачем податковими повідомленнями - рішеннями і з підстав необґрунтованості висновків податкового органу, викладених в акті перевірки щодо допущених позивачем порушень податкового законодавства. Зокрема, позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням № від 06.04.2018 р. в частині суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 157945 грн. за основним платежем та 78973 грн. за штрафними санкціями, з огляду на те, що позивач є підприємством гірничо-добувної промисловості, основним видом діяльності якого є добування каоліну, гравію, піску. Господарську діяльність підприємство здійснювало на підставі дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки, виданого Державною інспекцією сільського господарства у Вінницькій області (№000003/16 від 15.06.2016 p.). Товариство сплатило відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва в сумі 877473,13 грн. Посилання відповідача на приписи ст.209 ЗК України вважає безпідставними, оскільки Земельний кодекс України не регулює питання формування вартості родовищ та його складових частин. А доводи податкового органу щодо віднесення до складу витрат пропорційно отриманому від експлуатації родовища доходу суми відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва вважає безпідставними з огляду на положення пп. 138.3.3 ПК України.

Позивач також не погоджується з висновками акту перевірки та, відповідно, винесеними податковими повідомленнями - рішеннями щодо завищення товариством суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 139654 грн. за основним платежем та 69828 грн. за штрафними санкціями (ППР №000330530) та заниження суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 106011 грн. за основним платежем та 53006 грн. за штрафними санкціями (ППР №) за господарськими операціями з проведення позивачем невід`ємних поліпшень (за рахунок амортизаційних відрахувань) орендованих основних засобів з огляду на те, що такі поліпшення не призводять до набуття позивачем права власності них. На думку позивача, проведення поліпшення орендованих основних засобів за рахунок амортизаційних відрахувань не є підставою для невизнання права на податковий кредит Орендаря, оскільки первинними документами підтверджується факт придбання (виготовлення) поліпшень орендарем.

На думку позивача, він має право на віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у вартості придбаних (виконаних) невід`ємних поліпшень об`єктів основних засобів цілісного майнового комплексу, що орендується.

Також позивач зазначає, що розраховані ним суми ПДВ за квітень 2016 в сумі 2256,67 грн., червень 2016 р. в сумі 2256,67 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № від 06.04.2018 р. необґрунтовано визнано податковим органом як заниження нарахування податкових зобов`язань через помилковість висновку, що дані суми стосуються здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна з використанням амортизаційних витрат.

Не погоджується позивач і з висновками податкового органу щодо не нарахування підприємством умовного продажу на каолін марки П-2, КР-1, ЛКС, який за висновками відповідача, не використаний в господарській діяльності, а списаний з балансу підприємства як брак у виробництві в зв`язку з чим відповідач дійшов висновку про заниження суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 129311 грн., в тому числі: за квітень 2016 року 32817 грн., за червень 2016 - 46981 грн., за вересень 2016 року - 44765 грн., за листопад 2016 року - 4748 грн. Зазначає, що каолін, який не відповідав вимогам ГОСТ, використовувався в подальшому у його господарській діяльності, позаяк був переміщений на склад сировини як вторинна сировина або відходи, які можуть бути використані надалі у виробництві. Позивач не погоджується з висновками відповідача про заниження податкового зобов`язання з ПДВ на суму 129311 грн. у зв`язку з не використанням каоліну у господарській діяльності.

Додатково позивач вказав, що податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку були оскаржені частково і, відповідно, в частині, що не оскаржувалась платником податків, суми грошових зобов`язань були сплачені згідно платіжних доручень від 19.04.2018 року, а саме: податкове повідомлення-рішення № від 06.04.2018 р. - на суму 74 270 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 06.04.2018 р. - на суму 119697,39 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 06.04.2018 р. - на суму 4050 грн. Разом з тим, в період адміністративного оскарження, сплачені платником податків суми грошових зобов`язань згідно податкових повідомлень-рішень були повернуті органами податкової інспекції.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № від 6.04.2018р. в частині 28500 грн. - основного платежу та 14250 грн. - штрафних санкцій.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіксальної служби у Вінницькій області № від 6.04.18р. в частині 157945 грн. - основного платежу та 78972 грн. - штрафних санкцій.

В решті позовних вимог суд відмовив.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноти з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної оцінки доводам позивача щодо проведення перевірки під час дії мораторію відповідно до Закону України №1728-VII.

Також покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги доводи податкового органу, викладені в акті перевірки, щодо допущення позивачем порушення п.198.1 Податкового кодексу України у зв`язку з відсутністю у позивача, на думку податкового органу, права на віднесення до податкового кредиту суми ПДВ, сплаченої у вартості ремонтних робіт орендованого приміщення, що призвело до винесення податкового повідомлення-рішення від 06.04.2018 року № в частині сум придбання послуг з ремонту орендованого майна: квітень 2016 року - 23957 грн., червень 2016 року - 2256 грн. та податкового повідомлення-рішення від 06.04.2018 року № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ на суму придбання послуг з ремонту орендованого майна: за березень 2016 року - 17500 грн., серпень 2016 року - 22878 грн., листопад 2016 - 24763 грн., березень 2017 року - 25000грн. А також щодо порушення позивачем п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України у зв`язку із не здійсненням позивачем нарахування ПДВ на суму вартості списання бракованої продукції (не здійсненням нарахування умовного продажу на каолін, який не використаний в господарській діяльності, списаний з балансу позивача як брак у виробництві), що призвело до винесення податкового повідомлення-рішення від 06.04.2018 року № в частині сум списаного бракованого каоліну: квітень 2016 року 32817 грн., червень 2016 року - 46981 грн. та повідомлення-рішення від 06.04.2018 року № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ в частині сум, що стосуються списання бракованого каоліну за грудень 2016 року - 4748 грн., березень 2017 року - 44765 грн. Позивач також вказує на порушення судом першої інстанції приписів процесуального права, зокрема зазначає, що ним на підтвердження протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 06.04.2018 року № було надано два висновки експертного дослідження, які судом не взято до уваги та не надано належної оцінки.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва є невід`ємною складовою освоєння родовища корисних копалин відповідно до ст.209 ЗК України, тому такі витрати відносяться до складу витрат пропорційно отриманому від експлуатації родовища доходу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила такі обставини.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу №122 від 11.01.2018 р. та направлень №130-134 від 25.01.2018 р., №196 від 26.01.2018 р. посадовими особами Головного управління ДФС у Вінницькій області в період з 25.01.2018 по 21.02.2018 року проведено планову виїзну документальну перевірку ПрАТ "Глуховецький ГЗКК" податкового законодавства за період з 01.01.2015 р. по 30.09.2017 року, валютного - за період з 01.01.2015 р. по 30.09.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 30.09.2017 року.

За результатами проведення перевірки складено акт від 21.02.2018р. №168/1401/32130182 (далі за текстом - акт перевірки), в якому зафіксовані такі порушення:

- підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 Податкового Кодексу України, пункту 7, пункту 8 Положення (станд. бухгалтерського обліку 16 „Втрати), затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.12.1999 р. № 318, внаслідок чого занижено суму податку на прибуток в розмірі - 160645 гри., у тому числі : за 2015 рік сумі 2700 грн.; за 2016 рік в сумі 157945 грн.;

- пункту 198.1 пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового Кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження позивачем суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 106011 грн., в тому числі: за квітень 2016 року на суму 56774 грн.; за червень 2016 року на суму 49237 грн.

- пункту 198.1 пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1 пункту 200.4 статті 200 Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено завищення підприємством заявлених сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на загальну суму 139654 грн., в тому числі : за березень 2016 року на суму 17500 грн.; за серпень 2016 року на суму 22878 грн.; за листопад 2016 року на суму 24763 грн.; за грудень 2016 року на сум 4748 грн.; за березень 2017 року на суму 69765 грн.;

На підставі проведеної перевірки та складеного акту відповідачем 06.04.2018 року винесено податкові повідомлення рішення:

- №, яким підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 139654 грн. за основним платежем та 69828 грн. за штрафними санкціями;

- № , яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 106011 грн. за основним платежем та 53006 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № , яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 160645 грн. за основним платежем та 80323 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач оскаржив їх до ДФС України. За наслідком розгляду скарги товариству відмовлено в її задоволенні, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність доводів податкового органу та протиправність податкового повідомлення рішення ГУ ДФС у Вінницькій області № від 06.04.2018р. в частині зменшення суми відшкодування ПДВ на 28500 грн. - основного платежу та 14250 грн. - штрафних санкцій та податкового повідомлення - рішення № від 06.04.18р. в частині збільшення позивачу податку на прибуток на 157945 грн. - основного платежу та 78972 грн. - штрафних санкцій.

В решті позовних вимог суд відмовив.

Колегія суддів не погоджується з висновками та мотивами суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції помилково відхилив доводи позивача щодо встановлення Законом України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" №1728-VIII (далі Закон №1728-VIII) заборони на проведення податковими органами перевірок діяльності суб`єктів господарювання.

Колегія суддів погоджується з позицією ПрАТ "Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат" відносно протиправності проведення перевірки підприємства у період дії мораторію, встановленого Законом №1728-VIII.

Так, ст.2 Закону України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 03.11.2016 р. №1728-VІІІ, який набрав чинності 01.01.2017 р., до 31.12.2018 р. встановлено мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до ст.3 Закону №1728-VІІІ до 31.12.2018 р. позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються органами державного нагляду (контролю):

1) з підстави, передбаченої частиною другою цієї статті (за погодженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності;

2) за письмовою заявою суб`єкта господарювання до відповідного органу і державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

3) за рішенням суду;

4) у разі настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання;

5) у разі настання події, що має значний негативний вплив відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України, на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

6) для перевірки виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).

01.01.2018 р. набрав чинності Закон України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", п. 9 "Прикінцевих положень" якого внесено зміни до Закону №1728-VІІІ та подовжено на 2018 рік дію мораторію на перевірки господарської діяльності.

Статтею 6 Закону №1728-УІІІ також визначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з 01.01.2018р. повноваження щодо визначення органів контролю, на яких не поширюється дія Закону №1728-VIII, делеговані Кабінету Міністрів України.

Окрім цього, 18.12.2017 р. постановою Кабінету Міністрів України №1104 було затверджено перелік органів, на яких не поширюються вимоги Закону №1728-VІІІ.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем безпідставно не враховано той факт, що зазначена вище Постанова №1104 набрала законної сили 23.02.2018 року, а саме у день її офіційного опублікування в газеті Урядовий кур`єр №38 від 23.02.2018 року. Отже, проведення контрольних заходів контролюючим органами у період з 01.01.2018 року по 23.02.2018 року підпадало під дію мораторію, встановленого ст. 2, 3 Закону № 1728-VІІІ.

Доводами, викладеними відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу позивача, вказане твердження не спростовано, оскільки позиція податкового органу не має нормативного обґрунтування, а є лише суб`єктивним тлумаченням фіскальним органом норм чинного законодавства України.

Посилання суду першої інстанції на приписи статей 1, 5, 7 Податкового кодексу України, в тому числі на положення пункту 7.3 статті 7 ПКУ в частині регулювання виключно Податковим кодексом України питання щодо встановлення податків і зборів та застереження щодо їх встановлення або зміни законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства, колегія суддів до уваги не бере, позаяк вказані норми Податкового кодексу вказують на сферу його застосування щодо відносин, які виникають у сфері справляння податків і зборів. Зокрема, ПКУ визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом також визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів (п. 41.1 статті 41 ПКУ) та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Разом з тим, частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів п.21.1.1 ст.21 ПКУ на посадових та службових осіб ДФС покладено обов`язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Крім того, ч. 4 ст. 19 ГКУ передбачено, що органи державної влади і посадові особи, уповноважені здійснювати державний контроль і державний нагляд за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, їх статус та загальні умови і порядок здійснення контролю і нагляду визначаються законами.

Ст. 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 р. №877 передбачено, що заходи контролю ДФС входять у сферу дії зазначеного закону, а отже, на ДФС поширюється й дія положень Закону №1728-VІІІ.

Таким чином, оскільки планову перевірку відповідачем проведено в період з 25.01.2018 по 21.02.2018 року, тобто до того часу, з якого набрала чинності постанова КМУ №1104, то висновки суду першої інстанції щодо не розповсюдження мораторію на проведення перевірки органами ДФС, є помилковими, оскільки законодавством, на час проведення перевірки, не було визначено органи ДФС, як органи контролю на які не поширюються дія Закону №1728-VIII.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що відповідачем проведено плановий захід контролю (планову перевірку) в період дії мораторію на такі заходи, у зв`язку з чим такий захід є незаконним.

У свою чергу, єдиним результатом проведення незаконної перевірки є відсутність будь-яких правових наслідків останньої.

Отже, оскільки оскаржувані у цій справі податкові повідомлення-рішення прийнятті внаслідок проведення незаконної перевірки, то вказані рішення не можливо визнати правомірними.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Вінницькій області від 06.04.2018 р. за №, №, №.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у постанові апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат" задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат" до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Глуховецький гірничо-збагачувальний каоліновий комбінат" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 06.04.2018 р. за №, №, № з мотивів, викладених в мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 червня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Шидловський В.Б.