Справа № 356/297/19
Суддя: Лялик Р. М.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 356/297/19
№ провадження 2-а/356/11/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.19 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Настич Н. А.

За участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора першого батальйону першої роти батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль управління патрульної поліції Київської області Бородавко Максима Віталійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до інспектора першого батальйону першої роти батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль управління патрульної поліції Київської області Бородавко Максима Віталійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.04.2019 року інспектором першого батальйону 1-ї роти батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Бородавко М. В. було винесено постанову серії ЕАВ № 1076859 про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з тим, що останній нібито 18.04.2019 року о 02 годині 09 хвилин, керуючи транспортних засобом на автодорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив рух в крайній лівій смузі при вільній правій, при цьому не маючи наміру здійснювати випередження та не маючи підстав для здійснення розвороту чи повороту ліворуч, чим порушив вимоги п. 11.5 Правил дорожнього руху України, та за що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Разом з тим, позивач факт вчинення ним правопорушення заперечує та вказує, що справді допустив виїзд на ліву смугу руху поруч із стаціонарним постом поліції, проте вчинив це з метою об`їзду перешкоди, а саме собаки, що вибігла на дорогу, та уникнення з нею зіткнення. Крім того, через невелику відстань знаходиться поворот (розворот) ліворуч в напрямку м. Березань, до якого прямував позивач з метою здійснення на ньому розвороту, відтак, діяв не всупереч вимогам п. 11.5 ПДР України, а на його виконання. Окрім того, всупереч встановленій забороні, розгляд справи поліцейським був здійснений на місці знаходження автомобіля позивача та з грубими порушеннями встановленого законом порядку, у зв`язку з чим позивач був позбавлений його прав, гарантованих ст. 268 КУпАП. Відтак, вважає спірну постанову протиправною та просить суд її скасувати.

15.05.2019 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказував на правомірність винесеної постанови та пояснив, що виходячи зі змісту приписів п. 11.5 ПДР використання смуги руху, що знаходиться лівіше, дозволено лише в тому випадку, коли рух по правій смузі стає занадто інтенсивним, тобто коли між транспортними засобами стає менше безпечної відстані для даної швидкості руху. Як вказує відповідач, на відео з нагрудної камери поліцейського зафіксовано сам факт правопорушення, в момент якого на проїжджій частині, всупереч таким твердженням позивача, жодних тварин не було. Крім того, відсутність тварин підтверджує і водій автомобіля, який рухався позаду позивача. Твердження позивача щодо наміру здійснити розворот відповідач вважає безпідставними, так як з місця вчинення правопорушення розворот забороняється, на підтвердження чого надав суду відповідні фотографії. Вказував, що водії зобов`язані неухильно дотримуватись вимог дорожніх знаків, і лише після знаків 5.20.3 «Початок додаткової смуги» та 5.26 «Місце для розвороту» позивач мав право почати перестроюватись для здійснення розвороту. Разом з тим, як зазначає відповідач, найближче місце для розвороту знаходиться на відстані в 1 км від місця зупинки позивача. Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, а позовні вимоги не підлягають до задоволення (а.с.17-24).

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме поштою рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця служби, вказану в позовній заяві. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи,повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 205 КАС України у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

За заявою позивача в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_2 , яка пояснила, що того дня їхала разом з позивачем з м. Києва в напрямку м. Харків, та вказала, що перед патрульним постом в м. Березань позивач з метою уникнення аварійної ситуації виїхав на ліву смугу для руху, так як на правій були ями, а також бігла собака, після чого був зупинений працівниками патрульної поліції за звинуваченням в порушенні Правил дорожнього руху. На пояснення позивача поліцейські не реагували та винесли постанову про накладення адміністративного стягнення. Окрема відзначила, що позивач в подальшому мав намір здійснити розворот в напрямку м. Березань.

Заслухавши пояснення позивача, показання допитаного в судовому засіданні свідка, розглянувши відзив на адміністративний позов, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2019 року інспектором першого батальйону 1-ї роти батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції Київської області Бородавко Максимом Віталійовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1076859 від 18.04.2019 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП, у відповідності до якої водій ОСОБА_1 о 02 годині 09 хвилин в день складення постанови на 77-ому кілометрі автодороги Київ-Харків, керуючи транспортним засобом Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив рух в крайній лівій смузі при вільній правій, при цьому не маючи наміру здійснювати випередження та не маючи підстав для здійснення розвороту чи повороту ліворуч, чим порушив вимоги п. 11.5 Правил дорожнього руху, та якою постановлено застосувати до правопорушника позивача по справі - адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.9).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено положеннями статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2011 року (далі ПДР).

Відповідно до п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 2 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП, зокрема, містити дату розгляду справи, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, а також прийняте у справі рішення.

Так, частина 2 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині, відтак, є бланкетною, тобто такою, що посилається на певні норми права, які безпосередньо встановлюють такі вимоги.

За загальним правилом, встановленим п. 11.2 ПДР, на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Згідно з вимогами п. 11.5 ПДР на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Водночас, за правилами, встановленими п. 10.4 ПДР, перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Згідно з п. 2.3 «б» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій має бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

За змістом положень п. 1.10 ПДР, термін «дорожня обстановка» вживається в ПДР в розумінні сукупності факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Як встановлено статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом статті 251 КУпАП, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів.

У Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 77 КАС України передбачено, що докази суду надають учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 5 ст. 77 КАС України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 78 КАС України).

В той же час, з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, позивач в позовній заяві, а також у наданих в судовому засіданні поясненнях, факт виїзду на крайню ліву смугу для руху не заперечує, разом з тим, вказує, що вчинив дані дії для об`їзду перешкод з метою уникнення аварійних ситуацій та здійснення розвороту, що не було спростовано належними та допустимими доказами.

Так, з дослідженого судом диску з файлом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що відеозйомка з місця події зроблена в темну пору доби, з відеозапису неможливо ідентифікувати номерний знак зафіксованого на ньому автомобіля, а також встановити, що на правій смузі дороги не було перешкод, які об`єктивно унеможливлювали рух по ній позивача.

Окрім того, з даного відеозапису вбачається, що водій, який, як стверджує відповідач у відзиві, рухався за позивачем та підтвердив відсутність перешкод в правій смузі руху, не був очевидцем події правопорушення, так як був зупинений поліцейськими після його вчинення, а його свідчення про фактичні обставини події того дня є суб`єктивною оцінкою переглянутого на прохання працівників поліції відеозапису з нагрудної камери поліцейського.

При цьому, час скоєння правопорушення громадянином ОСОБА_1 , вказаний в спірній постанові про накладення адміністративного стягнення, а саме 02 година 09 хвилин 18.04.2019 року, не узгоджується з часовими межами події ймовірного правопорушення, що мало місце о 22 годині 53 хвилини 17.04.2019 року, зафіксованими на вказаному відеозаписі, який, за таких обставин, як доказ є сумнівним.

Крім того, зі змісту пояснень інспектора роти № 1 БПП в м. Бориспіль УПП в Київській області Довгополого ОСОБА_3 . вбачається, що подія правопорушення мала місце саме 17.04.2019 року, що також суперечить часу, вказаному в спірній постанові про накладення адміністративного стягнення, відтак, як доказ розцінюються судом критично.

Пояснення громадянина ОСОБА_4 , написані ним власноручно 18.04.2019 року, стосуються непред`явлення посвідчення водія, відтак, подій, які не є предметом судового розгляду, а його свідчення про рух автомобіля Hyundai Elantra білого кольору в лівій смузі руху неконкретизовані та є суб`єктивною оцінкою переглянутого на прохання працівників поліції відеозапису, відтак, не є належним доказом в розумінні ст. 72 КАС України.

Суд також не приймає до уваги твердження відповідача про відсутність у позивача підстав для вчинення розвороту, оскільки будь-яких доказів на підтвердження фактичного знаходження місця для розвороту, а також точного місця вчинення правопорушення, як і конкретної дорожньої обстановки в момент його скоєння, які з огляду на положення п. 10.4 ПДР давали б підстави вважати дії позивача неправомірними, суду надано не було.

Водночас надані суду зображення окремих ділянок автодороги не містять даних щодо їх геопросторового розташування, що не дає змоги співвіднести їх з місцем вчинення правопорушення, а також між собою, відтак, як докази ніяким чином не спростовують та не підтверджують наявність або відсутність обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вказане, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в них достатніх належних та достовірних доказів на підтвердження вчинення громадянином ОСОБА_1 будь-яких дій або бездіяльності, які об`єктивно утворюють склад інкримінованого йому правопорушення в розумінні ст. 9 КУпАП, а ті, що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення - суд оцінює критично з наведених вище обставин

Сама ж по собі оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду вже зафіксованого правопорушення.

При цьому, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 (провадження № К/9901/15804/18).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, покладених в основу прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, а також його правомірності, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено, а ті, що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» випливає, що спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників є неприпустимим.

При цьому, вимогами ч. 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За змістом ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вказане, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, беручи до уваги межі заявлених позивачем позовних вимог та суть спору, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов до висновку про недоведеність наявності в діях позивача факту невиконання вимог п. 11.5 ПДР, а відтак і події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому спірна постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 268-272, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 122, 222, 245 КУпАП,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), до інспектора першого батальйону першої роти батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль управління патрульної поліції Київської області Бородавко Максима Віталійовича (Київська область, м. Бориспіль, вул. Кошового, 4) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ № 1076859 від 18.04.2019 року, винесену інспектором першого батальйону 1-ї роти батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції Київської області Бородавко Максимом Віталійовичем скасувати.

Адміністративну справу щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити в зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Шостого апеляційного адміністративного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик