Справа № 120/134/19-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/134/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян Марина Бондівна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

18 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Данильченка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року (м. Вінниця, 27 березня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати бездіяльність посадових осіб Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця при виконанні виконавчого листа за № 802/3745/15-а виданого Вінницьким апеляційним адміністративним судом 12 квітня 2016 року - протиправною; зобов`язати Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити міри контролю за виконанням виконавчого листа за № 802/3745/15-а; сплатити 100000 гривень моральної шкоди та 2000 гривень понесених витрат; винести окрему ухвалу суду в адресу Міністерства юстиції України про тяганину і неналежне виконання судових рішень органами державної виконавчої служби, що стало предметом звернень і рішень ЄСПЛ, як таке, що вже нанесло та продовжує наносити збитки бюджету державі, у вигляді заявлених вимог по відшкодуванню за затримку виконання Додаткових заходів індивідуального характеру (проведення повного розрахунку та видачі трудової книжки), згідно трудового законодавства України.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року позов задоволено частково: визнано бездіяльність посадових осіб Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця при виконанні виконавчого листа за № 802/3745/15-а виданого Вінницьким апеляційним адміністративним судом 12 квітня 2016 року - протиправною; зобов`язано Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити міри контролю за виконанням виконавчого листа за № 802/3745/15-а. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити та доповнити вказане рішення.

В свою чергу, відповідач не погоджуючись з вказаним рішенням також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в частині задоволення позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу, а в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року у справі № 802/292/17-а, зокрема, визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ВП № 50963031 від 24 січня 2017 року про закінчення виконавчого провадження згідно виконавчого листа № 802/3745/15-а.

Постановою про відновлення виконавчого провадження від 02 лютого 2018 року виконавче провадження ВП № 50963031 з виконання виконавчого листа № 802/3745/15-а відновлено.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 червня 2018 року визнано бездіяльність Департамента Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не здійснення контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця при виконанні постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року по справі № 802/292/17-а.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року у справі № 802/921/18-а апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано бездіяльність Департамента Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не здійснення контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця при виконанні постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року по справі № 802/292/17-а - протиправною.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Проте, на переконання позивача, станом на день звернення до суду, відповідачем жодних дій стосовно виконання виконавчого листа № 802/3745/15-а не вчинялося.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року зі змінами та доповненнями (далі - Закон України «Про виконавче провадження») передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

За змістом ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу ч.1 ст.14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі ст.ст. 176, 177 і 229 КК України, ст. 51-2 КУпАП.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Положеннями ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Вимогами ч. 3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, посадова особа органу державної виконавчої служби, яка здійснювала перевірку виконавчого провадження і виявила порушення вимог законодавства, зобов`язана забезпечити безпосередній контроль за цим виконавчим провадженням до повного усунення виявлених порушень.

Тобто, у разі виявлення порушень під час проведення контролю за рішеннями, діями державного виконавця відповідна посадова особа має право скасувати процесуальний документ державного виконавця та зобов`язати провести виконавчі дії в порядку, встановленому законом. У такому випадку посадова особа, що здійснювала перевірку, і зобов`язана забезпечити безпосередній контроль за виконавчим провадженням.

З матеріалів справи встановлено, що постанову ВП № 50963031 від 24 січня 2017 року про закінчення виконавчого провадження було визнано протиправною та скасовано відповідно до постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року.

02 лютого 2018 року постановою про відновлення виконавчого провадження вказане виконавче провадження було відновлено.

Крім того, виконавче провадження ВП № 50963031 було відкрито з виконання виконавчого листа № 802/3745/15-а, де боржником зазначено Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Проте, на момент звернення до суду відповідачем не було здійснено жодних дій щодо виконання виконавчого листа за № 802/3745/15-а виданого Вінницьким апеляційним адміністративним судом 12 квітня 2016 року.

Також, відповідачем не надано суду документів, які б підтверджували факт здійснення Департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України контролю за своєчасністю дій державного виконавця при виконанні виконавчого листа за № 802/3745/15-а виданого Вінницьким апеляційним адміністративним судом 12 квітня 2016 року.

Отже, бездіяльність посадових осіб Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця при виконанні виконавчого листа за № 802/3745/15-а виданого Вінницьким апеляційним адміністративним судом 12 квітня 2016 року є протиправною. А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо зобов`язання Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити міри контролю за виконанням виконавчого листа за № 802/3745/15-а.

Що стосується вимоги про зобов`язання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України в відшкодуванні 100000 грн. моральної шкоди і 2000 грн. понесених фактичних витрат, слід зазначити наступне.

Правилами ч. 5 ст. 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

При цьому, слід зауважити, що вирішення позитивно питання щодо стягнення моральної шкоди з суб`єкта владних повноважень, серед іншого, є наслідком встановлення судом порушень прав, свобод чи інтересів особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо особи, що у цьому випадку не знайшло свого підтвердження. Другою умовою для стягнення шкоди є підтвердження наявності такої шкоди.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Водночас, стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи. Як і не доведені самі негативні зміни у житті. Також, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування шкоди в сумі 100000 грн. та 2000 грн. інших витрат, які не підтверджено документально.

Відтак, підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Разом з тим, в прохальній частині позивач просив винести окрему ухвалу на адресу Мін`юсту про тяганину та неналежне виконання судових рішень органами державної виконавчої служби, у зв`язку із чим, слід зазначити наступне.

В силу ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Однак, в ході судового розгляду не встановлено порушень, які б викликали необхідність у реагуванні шляхом винесення окремої ухвали.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 червня 2019 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Смілянець Е. С.