Справа № 826/5880/16
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5880/16 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.04.2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулись з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить суд: зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» Чернявську Олену Степанівну включити до повного переліку вкладників АТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором-заявою № 326933/57665/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 6 міс. в іноземній валюті від 24.09.2014 наступних вкладників та передати дані щодо них до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: ОСОБА_1 із майновими вимогами у розмірі 112 310,08 грн. (сто дванадцять тисяч триста десять гривень 08 копійок); ОСОБА_2 із майновими вимогами у розмірі 140 387,60 грн. (сто сорок тисяч триста вісімдесят сім тисяч шістдесят копійок);

Крім того, просили зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити до Загального реєстру вкладників АТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором-заявою № 326933/57665/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 6 міс. в іноземній валюті від 24.09.2014., наступних вкладників: ОСОБА_1 із майновими вимогами у розмірі 112 310,08 грн. (сто дванадцять тисяч триста десять гривень 08 копійок); ОСОБА_2 із майновими вимогами у розмірі 140 387,60 грн. (сто сорок тисяч триста вісімдесят сім тисяч шістдесят копійок).

В обґрунтування своїх вимог позивачами зазначено, що бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки призвела до не включення позивачів до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.04.2019 у позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. Вказує, що позивачі не укладали депозитного договору с банком, однак вкладник - ОСОБА_3 передав нам усі без винятку права, про що не заперечують відповідачі.

На момент укладення договору цесії ОСОБА_3 належало право вимоги від боржника ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» коштів у сумі 11700 грн доларів США банківського вкладу , тобто з 27.05.2015 з дня укладення вказаного договору права вкладника перейшли нам.

Зважаючи на викладене, у держави не було необхідності обмежувати у праві власності на зазначені кошти, оскільки рішення про ліквідацію банку прийняла сама держава в особі НБУ, яка потрібна відшкодувати ці кошти за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем вказано, що договір відступлення права вимоги є лише підставою для заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою. Відповідно, маючи документально підтверджені грошові вимоги до банку (боржника) щодо їх грошових зобов`язань, позивачі стають кредиторами цього банку.

При цьому, вкладник ОСОБА_3 отримав гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суму грошового відшкодування в повному обсязі - 13.11.2015 - 15278 грн та 05.01.2016 - 184 722 грн.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2014 між ОСОБА_3 (вкладник) та ПАТ «Банк Фінанси і Кредит» (банк) укладено договір-заяву № 326933/57665/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 6 місяців в іноземній валюті, за умовами якого вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок №326933/57665/6-14 у сумі 11700,00 доларів США на строк з 24.09.2014 по 24.03.2015. За час користування коштами Вкладу протягом строку визначеного п. 1 цього Договору, Банк нараховує та виплачує Вкладникові проценти за ставкою 12,6 % річних (а.с. 15)

Внесення коштів на рахунок у розмірі 11700 доларів США підтверджується копією квитанції № 1 від 24.09.2014 (а.с. 16).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 27 липня 2015 року № 2, укладеного між ОСОБА_3 (цедент) та ОСОБА_2 (цесіонарій), цедент частково відступає, а - цесіонарій набуває права вимоги і стає кредитором за договором № 326933/57665/6-14 банківського вкладу (депозиту) від 24 вересня 2014 року; за цим договором цесіонарій набуває право вимагати від боржника сплатити частину суми боргу в розмірі 6500 доларів США, що на дату укладання даного договору за курсом Національного банку України становить 143455 грн. (а.с. 10-11).

Згідно договору про відступлення права вимоги (цесії) від 27 липня 2015 року № 1, укладеного між ОСОБА_3 (цедент) та ОСОБА_1 (цесіонарій), цедент частково відступає, а - цесіонарій набуває права вимоги і стає кредитором за договором № 326933/57665/6-14 банківського вкладу (депозиту) від 24 вересня 2014 року; за цим договором цесіонарій набуває право вимагати від боржника сплатити частину суми боргу в розмірі 6500 доларів США, що на дату укладання даного договору за курсом Національного банку України становить 143455 грн. (а.с. 12-13).

У відповідності до Додаткової угоди № 1 до Договору відступлення права вимоги (цесії) № 1 від 27.07.2015 укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , сторони домовились змінити пункт 2 Договору та викласти його у наступній редакції: «За цим Договором Цесіонарій набуває права вимагати від Боржника сплатити частину суми боргу в розмірі 5200 доларів США, що на дату укладання даного договору за курсом Національного банку України становить 114782,30 грн., який виник у зв`язку наданням Цедентом Боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів (вкладу) відповідно до умов Договору банківського вкладу» (а.с. 14).

Згідно з свідоцтвом про шлюб від 04.08.2015 Серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 змінила прізвище « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (а.с. 28).

28.07.2015 ОСОБА_3 направив Голові Ради директорів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» повідомлення про відступлення права вимоги, в якому повідомив ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про укладення з ОСОБА_1 Договору про відступлення права вимоги (цесії) №1 від 27.07.2015, а також просив повернути суму боргу у розмірі 6500,00 доларів США Цесіонарію ( ОСОБА_1 ) (а.с. 17).

Крім того, 28.07.2015 ОСОБА_3 направив Голові Ради директорів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» повідомлення про відступлення права вимоги, в якому повідомив ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про укладення з ОСОБА_2 Договору про відступлення права вимоги (цесії) №2 від 27.07.2015, а також просив повернути суму боргу у розмірі 6500,00 доларів США Цесіонарію ( ОСОБА_2 ) (а.с. 19).

Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 р. №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні строком на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно.

У відповідності до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 № 230, «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні на два роки з 18.12.2015 до 17.12.2017 включно.

У подальшому, 05.10.2015 позивачі звернулись із заявами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в яких просили включити їх у список вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та здійснити йому виплату вкладу у розмірі 6500,00 доларів США та 5200,30 доларів США відповідно розміщених в АТ «Банк «Фінаси та Кредит», що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним Банком України на день початку процедури запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме 18.09.2015, складає 140387,61 грн. та 112310,08 грн. відповідно (а.с. 25)

Листом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 27.10.2015 № 9-037310/20699, Банк повідомив ОСОБА_1 про те, що у відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантії щодо виплати відшкодування коштів за вкладами (у сумі граничного розміру такого відшкодування) на позивача не поширюються та у випадку ініціювання Фондом процедури ліквідації Банку, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію Банку, кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до Банку (а.с. 33).

Також, листом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 27.10.2015 № 9-037310/20700, Банк повідомив ОСОБА_2 про те, що у відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантії щодо виплати відшкодування коштів за вкладами (у сумі граничного розміру такого відшкодування) на позивача не поширюються та у випадку ініціювання Фондом процедури ліквідації Банку, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію Банку, кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до Банку (а.с. 34).

Оскільки кошти банківського вкладу позивачам повернуті не були та позивачів не було внесено до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів по вкладам за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, останні звернулись до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не набули статусу вкладника банку, який має право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО, оскільки обставини, з якими Закон №4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками, не існували, зокрема саме на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних ні позивачами, ні на їх користь не укладався договір банківського вкладу, натомість, позивачі внаслідок укладення договорів відступлення права вимоги набули статусу кредитора.

З огляду на вказане, позивачі не позбавлені права заявити свої вимоги до банку саме як кредитори відповідно до положень статті 52 Закону №4452-VI.

Надаючи правову оцінку обставинам справи судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.

За правилами ч. 1-3 статті 27 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Приписи ч. 6 ст. 27 Закону визначають, що Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Отже, Закон № 4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу (рахунку) за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

З огляду на вищенаведене, приписи Закону №4452-VI пов`язують виникнення права у фізичної особи на отримання відшкодування коштів за рахунок ФГВФО з наявністю на дату прийняття Національним Банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних відкритого банківського рахунку (вкладу) відповідно до договору, укладеного між банком та фізичною особою.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 2 Закону № 4452-VI, згідно з якою вклад визначено, як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Пунктом 4 частиною 1 статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, вкладні (депозитні) рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів. При цьому, вкладником вважається саме та особа, яка має відкритий на своє ім`я рахунок у банку.

Як свідчать матеріали справи, за умовами договору-заяви № 326933/57665/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 , 24.09.2014 банк відкрив банківський рахунок НОМЕР_2 , тобто саме ОСОБА_3 є вкладником банку у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI.

У той же час, апелянти посилаються на те, що вкладник - ОСОБА_3 передав їм усі права за договорами про відступлення права вимоги (цесії) від 27.07.2015 року №1 та № 2.

Так, у статті 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора в зобов`язанні, відповідно до пункту 1 частини першої якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора в зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 513, стаття 514 ЦК України).

За змістом частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за загальним правилом заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів.

За своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги є лише підставою для заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою. Проте, укладення такого договору не замінює основного правочину, з якого виникли відносини сторін, у цьому випадку - договору банківського вкладу між ПАТ ««Банк «Фінанси та кредит» та вкладником ОСОБА_3

Відтак, на підставі договорів про відступлення права вимоги позивачі не набувають статусу вкладників в розумінні Закону №4452-VI та пов`язаного з цим статусом права на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який не був учасником зобов`язання, в межах якого відбулось відступлення права вимоги.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №826/19563/15 та від 10.04.2019 у справі №826/2471/16.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що маючи документально підтверджені грошові вимоги до банку (боржника) щодо їх грошових зобов`язань позивачі стають кредиторами цього банку, тому право власності позивачів на кошти відповідно до договорів відступлення права вимоги може бути реалізоване шляхом визнання позивачів кредиторами по відношенню до банку, що є підставою для задоволення його вимог у порядку та черговості, визначеними статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних у результаті реалізації і продажу майна банку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачі не набули статусу вкладника банку, який має право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО, оскільки на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних ні позивачами, ні на їх користь не укладався договір банківського вкладу, натомість, позивачі внаслідок укладення договорів відступлення права вимоги набули статусу кредитора.

У той же час, оскільки на момент розгляду справи в суді відповідачем не подавалася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформація про позивачів, як вкладників, які мають право на отримання відшкодування за вкладом, тому підстави для включення Фондом позивачів до Загального реєстру вкладників відсутні.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.04.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.04.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 19.06.2019