Справа № 520/2/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 р.Справа № 520/2/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків) від 27.03.2019 року (повний текст складено 27.03.19 року) по справі № 520/2/19

за позовом ОСОБА_1

до Голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області Приходька Валерія Анатолійовича

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії (бездіяльність) голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області Приходька Валерія Анатолійовича в ухилянні чи небажанні виконувати свої посадові чи службові обов`язки, як голови місцевої державної адміністрації, покладені на нього вимогами статті 119 Конституції України по забезпеченню виконання Конституції та законів України, додержання прав і свобод громадян, як наслідок, дискримінація позивача, за ознаками інвалідності і майнового стану, порушення Конституційних і законних прав, права на життя, охорону здоров`я та отримання безкоштовного медикаментозного препарату інсулін, яким Держава гарантовано зобов`язалася безкоштовно забезпечувати усіх хворих на цукровий діабет інсуліном високої якості; зобов`язати голову Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області Приходька Валерія Анатолійовича виконати покладені на нього обов`язки статтею 119 Конституції України, а саме, забезпечити виконання Конституції та законів України, прав і свобод громадян, шляхом забезпечення позивача, який є особою з інвалідністю з тяжкою формою цукрового діабету інсуліном марки Хумулін Регуляр та Хумулін НПХ виробник Lilly.France, щодо потреб та припинити дискримінацію до позивача, за ознаками інвалідності та майнового стану; стягнути з відповідача кошти на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними діями чи бездіяльністю, а саме: матеріальної шкоди в розмірі 20900,00 грн., сума грошових коштів які були витрачені позивачем на придбання медикаментозного препарату інсулін; моральної шкоди в розмірі 18615,00 грн., яка була причинена протиправними діяннями відповідача, що принесла тяжко хворій людині з інвалідністю (позивачу) фізичні та душевні страждання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.09.2018 р. позивач особисто звернувся до голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської щодо забезпечення його інсуліном, але відповідач ухиляється та не бажає забезпечувати на відповідній йому території виконання своїх обов`язків, Конституції України та законів України щодо безоплатного забезпечення хворих на діабет необхідними медичними препаратами, що спонукало його звернутися з позовом до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року по справі № 520/2/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що до відповідача на особистому прийомі звертався ОСОБА_1 стосовно забезпечення його інсуліном. До вирішення вказаного питання ОСОБА_1 було запропоновано надання матеріальної допомоги для придбання необхідного інсуліну в аптечних закладах, для чого позивачу було рекомендовано звернутися до спеціаліста для складання відповідної заяви та зібрати необхідних пакет документів у відповідності до Порядку використання коштів, передбачених у районному бюджеті для надання адресної грошової допомоги мешканцям Шевченківського району, затвердженого рішенням XVI сесії VII скликання Шевченківської районної ради Шевченківського району Харківської області від 03.08.2017 р.

Підставою для звернення позивача до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами слугувала та обставина, що 01.10.2018 р. він звернувся до голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області зі зверненням, в якому просив в найкоротший термін прийняти рішення та надати йому одноразову матеріальну допомогу у розмірі 6000,00 грн. для самостійного придбання медикаментозного препарату інсулін по 2 картонні пачки - Хумулін Регуяр в шприц-ручці КвікПен 100 МО/мл 5 шприц-ручок по 3 мл. та Хумулін НПХ в шприц-ручці КвікПен 5 шприц-ручок по 3 мл. для забезпечення ліками на два місяці: жовтень-листопад 2018 року.

На вказане звернення відповідачем 23.10.2018 р. надано відповідь, в якій, зокрема, позивача повідомлено про те, що за отримання матеріальної допомоги йому рекомендується звернутися до комісії з питань надання адресної грошової допомоги мешканцям Шевченківського району, що діє при Шевченківській районній державній адміністрації Харківської області.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про їх необґрунтованість.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що у зверненні позивача до голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області порушено два питання: прийняти рішення та надати йому одноразову матеріальну допомогу у розмірі 6000,00 грн; забезпечити виконання Конституції та законів України, актів Президента України, законність, додержання прав і свобод громадян на відповідній території, щодо безоплатного забезпечення хворих на діабет необхідними медичними препаратами.

Що стосується першого питання, що порушене позивачем у зверненні від 01.10.2018 р., колегія суддів зазначає наступне.

Порядок використання коштів із районного бюджету на виконання заходів Програми соціального і економічного розвитку Шевченківського району на 2017 рік визначає механізм призначення та використання коштів для виплати одноразової адресної грошової допомоги мешканцям Шевченківського району, які опинились в скрутній життєвій ситуації (за зверненням).

Пунктом 1.4 вищезазначеного порядком встановлено, що підставою для розгляду питання щодо надання одноразової допомоги мешканцям Шевченківського району, які опинилися в скрутній життєвій ситуації є заява громадянина про надання йому (його сім`ї) грошової допомоги на ім`я голови районної державної адміністрації та голови районної ради у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, спричиненим надзвичайними обставинами (пожежа, тяжка хвороба, оперативне лікування, обставини, які можуть становити небезпеку та значною мірою вплинути на життєдіяльність оточуючих).

Відповідно до п.1.5. Порядку рішення щодо конкретної заяви приймається комісією з питань надання адресної грошової допомоги мешканцям Шевченківського району. Перелік документів, необхідних для отримання грошової допомоги також визначений цим Порядком.

В рішенні суду першої інстанції зазначено, що від допомоги у складанні заяви для отримання одноразової грошової допомоги позивач відмовився, натомість наступного дня до Шевченківської районної державної адміністрації надійшло його звернення стосовно надання йому одноразової матеріальної допомоги в розмірі 6000,00 грн. на самостійне придбання інсуліну з доданими до нього документами.

Також, суд першої інстанції вказав, що додані до заяви позивача документи не відповідали переліку документів, необхідному для отримання одноразової матеріальної допомоги, встановленому Порядком використання коштів, передбачених у районному бюджеті для надання адресної грошової допомоги мешканцям Шевченківського району, затвердженого рішенням XVI сесії VII скликання Шевченківської районної ради Шевченківського району Харківської області від 03.08.2017 р., а тому йому було надано відповідне роз`яснення від 22.10.2018 р. № С-225 з пропозицією звернутися до вищезазначеної Комісії.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов такого висновку без врахування наступного.

Відповідно до Преамбули Закону України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР від 02.10.1996 р. (далі - Закон № 393/96-ВР), Цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Приписами ст. 3 цього Закону, зокрема, передбачено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Судовим розглядом встановлено, що позивач 01.10.2018 р. звернувся до відповідача зі зверненням, в якому просив в найкоротший термін прийняти рішення та надати йому одноразову матеріальну допомогу у розмірі 6000,00 грн. на ліки, самостійне придбання медикаментозного препарату інсулін по 2 картонні пачки - Хумулін Регуяр в шприц-ручці КвікПен 100 МО/мл 5 шприц-ручок по 3 мл. та Хумулін НПХ в шприц-ручці КвікПен 5 шприц-ручок по 3 мл. для забезпечення ліками на два місяці: жовтень-листопад 2018 року.

Наведене свідчить про те, що позивачем реалізовано надане йому чинним законодавством право на звернення до органу державної влади із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів, оскільки згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю і враховуючи встановлений позивачу діагноз (важка форма цукрового діабету) прохання викладене у зверненні від 01.10.2018 р. стосується саме життя та здоров`я позивача по справі.

Відповідно до ст. 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

З відповіді відповідача, наданої на звернення ОСОБА_1 вбачається, що фактичною підставою для відмови у наданні матеріальної допомоги слугувала та обставина, що вирішення цього питання відносить до компетенції комісії з питань надання адресної грошової допомоги мешканцям Шевченківського району, що діє при Шевченківській районній державній адміністрації Харківської області.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону № 393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

З положень наведеної вище норми Закону № 393/96-ВР вбачається, що відповідач встановивши, що вирішення питання, яке порушене у зверненні позивача, не входить до його повноважень, зобов`язаний був переслати це звернення за належністю до комісії з питань надання адресної грошової допомоги мешканцям Шевченківського району, що діє при Шевченківській районній державній адміністрації Харківської області, оскільки відповідачу було достовірно відомо про те, що вирішення цього питання належить до компетенції саме Комісії.

В свою чергу, Комісія зобов`язана була вирішити це питання у порядку та у строки, що визначені приписами Закону № 393/96-ВР. При цьому, в межах спірних правовідносин встановлення судом першої інстанції факту неподання позивачем пакету документів, який необхідний для отримання грошової допомоги не впливає на ту обставину, що відповідачем звернення позивача не було вирішено у порядку, що визначений Законом № 393/96-ВР.

Що стосується другого питання, що порушене позивачем у зверненні від 01.10.2018 р., колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту звернення вбачається, що підставою для порушення цього питання слугувала та обставина. що представник МОЗ України в Шевченківському районі Харківської області, головний лікар Шевченківської ЦРЛ відмовляється забезпечувати позивача безоплатно інсуліном та вимагає за нього сплатити гроші.

Позивач вказав, що він перебуває на диспансерному обліку в Шевченківській центральній районній лікарні з 1993 року, так як хворіє на цукровий діабет І тип (інсулінозалежний), тяжка (III ступінь) форма з ускладненнями та має потребу в прийомі життєвонеобхідного медикаментозного препарату Інсулін. Його потреба в інсуліні визначається за допомогою Єдиного державного електронного реєстру хворих на цукровий діабет де зазначені персональні дані пацієнта, історія хвороби, призначені ліки та де і коли ним вони були отримані.

У відповідності до цих даних, Держава виділяє кошти на конкретного хворого та забезпечує його інсуліном високої якості щодо потреб хворого, тобто це є зобов`язанням в безкоштовному забезпеченні хворих на цукровий діабет інсуліном високої якості, яке взяла на себе Держава.

У цьому зверненні позивач також вказав, що він звертався до Шевченківської ЦРЛ за інсуліном для отримання на жовтень місяць, але представник МОЗ України в Шевченківському районі Харківської області - головний лікар Шевченківської ЦРЛ повідомила йому, що безкоштовно забезпечувати інсуліном вона не буде. Також вказав, що ця особа фактично відмовилася виконувати рішення суду по справі № 2-461/2005 р., яким зобов`язано керівництво Шевченківської ЦРЛ забезпечувати позивача інсуліном марки Хумулін Регуляр та Хумулін НПХ в необхідній кількості.

На підставі цього, позивач вважає, що такими діями порушують вимоги законодавства України та це призводить до залишення позивача в небезпечному для життя стані.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації здійснюють функцію управління майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління.

Голови місцевих державних адміністрацій укладають та розривають контракти з їх керівниками.

Керівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, призначаються та звільняються з посад за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу.

Місцеві державні адміністрації не втручаються у господарську діяльність підприємств, установ і організацій, крім випадків, визначених законом.

Положеннями ст. 38 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що місцеві державні адміністрації забезпечують додержання прав і свобод громадян.

Громадяни звертаються до місцевих державних адміністрацій у вирішенні питань, що належать до сфери повноважень місцевих державних адміністрацій.

Посадові особи місцевих державних адміністрацій зобов`язані розглянути звернення громадян і не пізніше ніж у визначений законом термін прийняти рішення або дати обґрунтовану відповідь. Посадові особи проводять особистий прийом громадян у порядку, визначеному законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся до керівника місцевої державної адміністрації, на яку приписами чинного законодавства покладено обов`язок щодо додержання прав і свобод громадян, зі звернення, в якому порушено саме таке питання, як забезпечення виконання Конституції та законів України, актів Президента України, законність, додержання прав і свобод громадян на відповідній території.

Відповідно до ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Враховуючи те, що позивачем було порушено питання щодо забезпечення виконання Конституції та законів України, актів Президента України щодо безоплатного забезпечення хворих на діабет необхідними медичними препаратами, законності, додержання прав і свобод громадян на відповідній території та вирішення цього питання належить саме до повноважень Шевченківської РДА, відповідач по справі, як голова місцевої державної адміністрації зобов`язаний був перевірити викладені у зверненні позивача факти, що стосується саме цього питання та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідачем таких дій вчинено не було, факти викладені в заяві перевірені не були, вимоги заявника не розглянуті та не вирішені, що на думку суду апеляційної інстанції свідчить про неналежний розгляд відповідачем звернення позивача від 01.10.2018 р., що не було враховано судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Разом з тим, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, суд не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

За Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 від 11.03.1980 дискреційними є повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за цих обставин.

Тобто дискрецією є законодавчо закріплена можливість певного державного органу вибирати одне з альтернативних діянь. Причому, кожна з таких альтернатив є правомірною (постанова Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 816/591/15-а).

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушенням принципу розподілу влади.

Суд, з огляду на дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач у справі, зазначає, що за будь-яких умов суд при вирішенні спору не має права підмінювати собою владні управлінські функції цього органу.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів дійшла до висновку, що найбільш ефективним способом захисту порушеного права у справі, що розглядається, є визнання протиправними дій голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області щодо належного розгляду звернення ОСОБА_1 від 01.10.2018 р. та зобов`язання голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 01.10.2018 р., а звернення від 01.10.2018 р. про надання матеріальної допомоги, відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", переслати за належністю відповідному органу чи посадовій особі.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними діями чи бездіяльністю, а саме: матеріальної шкоди в розмірі 20900,00 грн., суми грошових коштів які були витрачені позивачем на придбання медикаментозного препарату інсулін та стягнення моральної шкоди в розмірі 18615,00 грн., яка була причинена протиправними діяннями відповідача, що принесла тяжко хворій людині з інвалідністю (позивачу) фізичні та душевні страждання, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними діями чи бездіяльністю, а саме матеріальної шкоди в розмірі 20900,00 грн., позивач вказав, що вказана сума грошових коштів була витрачена ним на придбання медикаментозного препарату інсулін. В той же час, колегія суддів зазначає, що на підтвердження факту придбання інсуліну на суму 20900,00 грн. позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції доказів надано не було, а тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що за приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в цьому випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

На підставі цього, вимога позивача про стягнення моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що не знайшла свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи наявність дискримінаційних ознак у діях відповідача, як голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області відносно позивача, в розумінні приписів Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні".

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року по справі № 520/2/19 прийняте з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року по справі № 520/2/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області щодо належного розгляду звернення ОСОБА_1 від 01.10.2018 р.

Зобов`язати голову Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 01.10.2018 р., а звернення від 01.10.2018 р. про надання матеріальної допомоги, відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", переслати за належністю відповідному органу чи посадовій особі.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 18.06.2019 року