Справа № 264/4005/18
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року справа №264/4005/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., Гаврищук Т.Г., розглянувши у порядку письмового провадження засіданні апеляційну скаргу Адміністративної комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради на рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03 травня 2019 року у справі № 264/4005/18 (головуючий суддя 1 інстанції Мирошниченко Ю.М.), складену у повному обсязі 03 травня 2019 року у м. Маріуполь Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови відповідача № 461 від 13 березня 2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. (а.с. 2-3).

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03 травня 2019 року у справі № 264/4005/18 позов задоволено. Постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 461 від 14 березня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КпАП України скасовано, закрито справу про адміністративне правопорушення (а.с. 51-52).

Не погодившись з судовим рішенням, Адміністративна комісія Виконавчого комітету Маріупольської міської ради подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03 травня 2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що відповідно до Правил благоустрою території м. Маріуполь « Вимоги до розміщення зовнішньої реклами та елементів художнього оформлення», якщо розміщення елементів зовнішнього художнього оформлення не передбачено проектною документацією будівлі то її розміщення здійснюється на підставі паспорта, оформленого в порядку, визначеному Положенням про порядок розміщення зовнішньої реклами та елементів зовнішнього художнього оформлення на територіях м. Маріуполя.

Зазначив, що позивач розмістив зовнішню рекламу самовільно, відтак постанова про накладення адміністративного стягнення правомірна.

При цьому, апелянтом зазначено, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначена дата, час та місце розгляду матеріалів адміністративною комісією Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, а протокол направлено засобами поштового зв`язку позивачу, відтак, комісією вжиті необхідні заходи для забезпечення участі особи, яка притягається до адміністративною відповідальності в розгляді її справи.

Вважає, що рекламний банер, що розміщений на віконному склі за адресою: АДРЕСА_2 впливає на архітектурно-художній образ міста (а.с. 53-59).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Апелянт в апеляційній скарзі просив розглянути справу у відсутність їх представника.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 23 січня 2018 року посадовою особою Інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя відносно позивача складено протокол №000048, згідно з яким при обстеженні території по АДРЕСА_2 на фасаді приміщення виявлено самовільне розміщення елементів зовнішнього художнього оформлення - встановлення рекламного банеру розміром 2м на 2,5м зі змістом: «Ремонт компьютеров и ноутбуков, телевизоров, заменатермопасты, чистка от пыли…» без затверджених паспортів, що є порушенням ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та п.14-1.20 Розділу 14-1 Правил благоустрою території міста Маріуполя (а.с. 31-32).

На підставі цього протоколу постановою Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 461 від 14 березня 2018 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с. 6, 30)

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивача безпідставно притягнуто до відповідальності за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, які ним не було порушено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є лише одним із можливих видів доказів наряду зокрема і з протоколом про адміністративне правопорушення.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначені у Законі України «Про благоустрій населених пунктів», згідно з ч.1 ст.34 якого правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 листопада 2017 року № 310 (далі - наказ Міністерства) затверджені Типові правила благоустрою території населеного пункту, які містять норми щодо розміщення зовнішньої реклами та елементів зовнішнього художнього оформлення.

Водночас, Правила благоустрою території міста Маріуполя, затверджені рішенням Маріупольської міської ради №6/8-616 від 21 червня 2011 року зі змінами та доповненнями, внесеними рішеннями міської ради від 20 вересня 2011 року за № 6/11-962, 16 квітня 2013 року за № 6/27-3040, 23 грудня 2016 року за № 7/14-1099р. (далі - Правила), містять розділ 14-1 «Вимоги до розміщення зовнішньої реклами та елементів зовнішнього художнього оформлення», підпункт 14-1.20 якого передбачає, що елементи зовнішнього художнього оформлення, встановлені без затверджених паспортів, вважаються розміщеними самовільно.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення, ним порушено п.14-1.20 Розділу 14-1 Правил благоустрою території міста Маріуполя, а саме самовільне розміщення елементу зовнішнього художнього оформлення - встановлення рекламного банеру.

Згідно з пункту 14-1.19 розділу 14-1 Правил, якщо розміщення елементів зовнішнього художнього оформлення не передбачено проектною документацією будівлі (споруди), погодженою та затвердженою у встановленому порядку, то її розміщення здійснюється на підставі паспорта, оформленого в порядку, визначеному Положенням про порядок розміщення зовнішньої реклами та елементів зовнішнього художнього оформлення на територіях м. Маріуполя, а згідно з пп.14-1.20 цього Розділу, елементи зовнішнього художнього оформлення, встановлені без затверджених паспортів, вважаться розміщеними самовільно.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, слідує, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне розміщення реклами без наявності відповідних дозвільних документів на таке розміщення.

Статтею 1 Закону України «Про рекламу» надано визначення терміну «зовнішня реклама» - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Відтак, суд вважає, що розміщення позивачем вивіски щодо послуг на віконному склі з внутрішньої сторони приміщення за адресою: АДРЕСА_2 не є рекламним банером за своєю суттю, відтак, позивача не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за його розміщення.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Твердження апелянта, що рекламний банер, що розміщений на віконному склі за адресою: пр. Металургів буд. 181 впливає на архітектурно-художній образ міста є суб`єктивним висновком відповідача, який не підкріплений жодним належним доказом.

Апелянтом не доведено суду, що зазначена інформація знаходиться на зовнішній стороні приміщення позивача та є елементом дизайну міського середовища, які впливають на формування архітектурно- художнього образу міста.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Суд апеляційної інстанції не надає оцінку доводам апелянта щодо належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки судом встановлена відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, та ці доводи не впливають на висновки суду.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність прийняття відповідачем спірної постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради на рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03 травня 2019 року у справі № 264/4005/18 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03 травня 2019 року у справі № 264/4005/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повне судове рішення складено та підписано 19 червня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

Т.Г. Гаврищук

Г.М. Міронова