Справа № 448/1691/16-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 червня 2019 року

Київ

справа №448/1691/16-а

адміністративне провадження №К/9901/17244/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Тацій Л.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І., -

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року (прийняту судом у складі: головуючого судді Іщук Л.П., суддів: Попка Я.С., Онишкевича Т.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Городоцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (далі - управління ПФУ) про визнання неправомірними дій, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив: визнати протиправними дії відділу з питань призначення та перерахунку пенсій у Мостиському районі управління ПФУ щодо відмови у зарахуванні часу відбування покарання у виді виправних робіт до стажу роботи та зобов`язати зарахувати час відбування покарання у виді виправних робіт до стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Мостиський районний суд Львівської області постановою від 26 грудня 2016 року позов задовольнив. Визнав неправомірними дії відділу з питань призначення та перерахунку пенсій у Мостиському районі управління ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні часу виправних робіт у період з 01 грудня 1986 року по 09 березня 1988 року в його загальний трудовий стаж. Зобов`язав відділ з питань призначення та перерахунку пенсій у Мостиському районі управління ПФУ зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , в загальний трудовий стаж час відбування ним виправних робіт в період з 01 грудня 1986 року по 09 березня 1988 року.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що на момент виникнення спірних правовідносин, при зверненні позивача із заявою про призначення пенсії, існують нормативно-правові акти, що мають однакову юридичну силу, але по різному встановлюють порядок зарахування в загальний стаж роботи особам відбутого ними покарання у виді виправних робіт. Норма статті 24 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Тобто, дана стаття передбачає можливість застосування положень частини четвертої статті 95 Виправно-трудового кодексу України (1970 року; далі - ВТК).

За наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин чинною нормою є норма спеціального закону, що прийнятий пізніше, тобто стаття 42 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК).

За таких обставин, відповідач при розгляді заяви позивача про призначення пенсії і прийнятті рішення з цього приводу, виходячи з наявності загального набутого позивачем страхового стажу за даними трудової книжки, повинен був керуватись статтею 42 КВК, а не положеннями частини четвертої статті 95 ВТК.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 01 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що законодавством чинним на момент відбування покарання, не передбачено у період до 01 січня 2004 року самостійного, тобто без рішення суду чи звернення особи з відповідним клопотанням включення пенсійним органом часу відбування покарання у виді виправних робіт до загального трудового стажу.

У період, який ОСОБА_1 просить зарахувати до загального і пільгового стажу роботи, був чинний ВТК, статтею 103 якого встановлювалось, що час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо умов відбуття ОСОБА_1 покарання змінилися і не мають продовження, тобто дія КВК не поширюється на правовідносини, що відбулися.

Отже, як зазначив апеляційний суд, позивачем не доведено своїх вимог: не надано доказів того, що він клопотав про включення спірного періоду роботи до стажу, який дає право на пенсію, що існує відповідне судове рішення, а тому оскільки у період відбування покарання ОСОБА_1 існував інший порядок зарахування періоду відбування покарання до загального трудового стажу, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про зарахування до загального трудового стажу періоду відбування покарання у виді виправних робіт.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

31 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

У скарзі посилається на те, що відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV, статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), статті 42 КВК він має право на зарахування до його загального трудового стажу та пільгового стажу періоду відбування покарання у виді виправних робіт.

У запереченнях на касаційну скаргу управління ПФУ просить у її задоволенні відмовити, а постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 31 березня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ). З цієї дати набула чинності нова редакція КАС.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Бучик А.Ю., Рибачук А.І., справу передано головуючому судді.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Вироком Мостиського районного народного суду Львівської області від 09 жовтня 1986 року ОСОБА_1 засуджено за статтею 102 Кримінального кодесу УРСР до 2 років виправних робіт без позбавлення волі по місцю праці з відрахуванням в дохід держави 20 % заробітної плати щомісячно. Від призначеного покарання його було достроково звільнено на підставі амністії. Таким чином, ОСОБА_1 фактично відбував покарання у період з 01 грудня 1986 року по 09 березня 1988 року.

З трудової книжки вбачається, що період роботи з 01 грудня 1986 року по 09 березня 1988 року не зараховується до загального та безперервного трудового стажу позивача.

По досягненню п`ятдесятип`ятирічного віку ОСОБА_1 звернувся до управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Листом від 11 липня 2016 року № 1014/05 управління ПФУ відмовило у призначенні пенсії пославшись на те, що в трудовій книжці міститься запис про не зарахування часу відбування покарання у виді виправних робіт до трудового стажу позивача.

Не погоджуючись із цими діями управління ПФУ, позивач звернувся до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до статті 103 ВТК час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Положеннями частини четвертої статті 95 ВТК, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачем виправних робіт, визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Згідно з частиною третьою статті 42 чинного КВК час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

У свою чергу, статтею 8 КВК встановлено, що засуджені мають право на соціальне забезпечення, у тому числі й на отримання пенсій відповідно до законів України.

Відповідно до Прикінцевих положень КВК з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Правовідносини, пов`язані із визначенням страхового стажу ОСОБА_1 виникли з моменту звернення позивача до управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

На момент виникнення спірних правовідносин частина третя статті 42 КВК передбачає, що час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

З огляду на те, що на час вирішення питання про обчислення страхового стажу ОСОБА_1 частина третя статті 42 КВК прямо передбачає можливість включення до загального стажу роботи періоду відбування покарання у виді виправних робіт, то період роботи позивача з 01 грудня 1986 року по 09 березня 1988 року має бути зарахований до його страхового стажу.

У справі за подібних правовідносин Верховний Суд вже раніше висловив правову позицію щодо застосування зазначених вище норм матеріального права [постанова від 30 січня 2018 року у справі № 211/1432/17(2-а/211/103/17)].

Оскільки у справі, що розглядається, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права щодо спірних правовідносин, а рішення суду апеляційної інстанції наведеним висновкам не відповідає, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року підлягає скасуванню, а постанова Мостиського районного суду Львівської області від 26 грудня 2016 року - залишенню в силі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року скасувати.

Постанову Мостиського районного суду Львівської області від 26 грудня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді : А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук