Справа № 640/8113/19
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8113/19 Суддя першої інстанції: Добрівська Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Коротких А.Ю.

Федотова І.В.

при секретарі Мідянці А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в якому просив:

- визнати бездіяльність Оболонського Районного відділу державної виконавчої служби м. Києва протиправною та зобов`язати скасувати постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження винесену державним виконавцем Оболонського РВДВС м. Києва Гострою Ю.П. від 20 серпня 2007 року.

- визнати бездіяльність Оболонського Районного відділу державної виконавчої служби м. Києва протиправною та зобов`язати скасувати постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження винесену виконавцем ВДВС Мінського РУЮ у м. Києві Яковенко П.А. від 27 вересня 2001 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2019 року у відкритті провадження по справі відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач - ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог процесуального права, просить скасувати ухвалу суду від 16 травня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга є обґрунтовано та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 після звернення до приватного нотаріуса, з`ясувавши про наявність обставин, які перешкоджають здійснити відчуження права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся за захистом своїх прав до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просив:

- визнати бездіяльність Оболонського Районного відділу державної виконавчої служби м. Києва протиправною та зобов`язати скасувати постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження винесену державним виконавцем Оболонського РВДВС м. Києва Гострою Ю.П. від 20 серпня 2007 року.

- визнати бездіяльність Оболонського Районного відділу державної виконавчої служби м. Києва протиправною та зобов`язати скасувати постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження винесену виконавцем ВДВС Мінського РУЮ у м. Києві Яковенко П.А. від 27 вересня 2001 року.

Обґрунтовуючи подання позову саме до адміністративного суду позивач зазначає, що виконавчі провадження, які були відкриті за виконавчими листами Мінського районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року № 2-2617 та Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2007 року №2-5112 закінчені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, а матеріали виконавчих проваджень знищені. Однак, відповідачем не вжиті заходи щодо скасування накладеного арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд першої інстанції посилався на необхідність застосування до спірних правовідносин вимог ст. 447 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Частиною 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з відповіді Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на адвокатський запит від 24 квітня 2019 року № б/н під час перевірки автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 24 квітня 2019 року не встановлено відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_1 , які б перебували на виконанні у відповідача. Також з даної відповіді вбачається, що згідно з ч. 2 розділу XI правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України 07 червня 2017 року № 1829/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки. Після закінчення вказаного строку виконавче провадження підлягає знищенню. Враховуючи зазначене у відділі відсутні матеріали виконавчих проваджень на підставі яких винесено постанову про арешт майна від 20 серпня 2007 року та постанову про арешт майна від 27 вересня 2001 року.

Отже, станом на час звернення ОСОБА_1 до суду він не є стороною виконавчого провадження, а позов подано ним як особою, яка оскаржує дії суб`єкта владних повноважень у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, для зазначеного спору не передбачено іншого порядку судового оскарження крім оскарження в порядку адміністративного судочинства.

У зв`язку з зазначеними вище обставинами колегія суддів вважає помилковим висновок Окружного адміністративного суду міста Києва про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі з підстав, що були вказані в оскаржуваній ухвалі суду.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції, які містяться в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2019 року, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вказану скаргу та скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що прийнята з порушенням вимог процесуального законодавства та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2019 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов

Повний текст постанови виготовлено 20 червня 2019 року.