Справа № 580/147/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2019 року

Київ

справа №580/147/17

провадження №К/9901/23564/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білак М. В., Калашнікової О. В.

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Лебединської районної ради Сумської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 14 березня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Гури А. О., та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: Дюкарєвої С. В., Жигилія С. П., Перцової Т. С.

І. Обставини справи

1. У січні 2017 року ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Лебединської районної ради Сумської області (надалі також відповідач, Лебединська районна рада), в якому просив:

1.1. визнати протиправними дії Лебединської районної ради - неправомірна відмова в наданні інформації на запит від 6 вересня 2016 року № 262;

1.2. зобов`язати відповідача повторно розглянути запит від 6 вересня 2016 року № 262 у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

1.3. компенсувати судові витрати на підставі додатково наданих розрахунків.

2. При цьому ОСОБА_1 надав до суду клопотання про розподіл судових витрат. Згідно з цим клопотанням загальна сума судових витрат, пов`язаних із переїздом, добові, компенсація за відрив від звичайних занять складає 210 гривень, з яких:

- витрати, пов`язані з переїздом на судові засідання з с. Будилка до м. Лебедин і у зворотному напрямку - 14 гривень;

- добові витрати 60 гривень;

- компенсація за відрив від звичайних занять 136 гривень.

3. Лебединський районний суд Сумської області постановою від 14 березня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року, позов задовольнив частково:

3.1. визнав протиправними дії Лебединської районної ради щодо неправомірної відмови в наданні інформації на запит від 6 вересня 2016 року № 262;

3.2. зобов`язав Лебединську районну раду повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 6 вересня 2016 року № 262 у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

3.3. стягнув з бюджетних асигнувань виконавчого апарату Лебединської районної ради на користь держави несплачений позивачем судовий збір, від сплати якого він звільнений, у розмірі 640 гривень, та на користь ОСОБА_1 компенсацію за втрату звичайних занять у розмірі 21,71 гривень.

ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції

4. Позивач, уважаючи судові рішення судів першої й апеляційної інстанції у частині розподілу судових витрат ухваленими з порушенням норм процесуального права, подав касаційну скаргу.

5. У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на його користь судових витрат у сумі 210 гривень.

6. Заперечень (відзивів) на касаційну скаргу не надійшло.

ІІІ. Нормативне врегулювання

7. Відповідно до статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

8. Згідно зі статтею 91 вказаного Кодексу витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

9. За змістом додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, в адміністративних справах компенсація за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

10. Частинами першою-третьою статті 94 КАС Україні у згаданій редакції визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

ІV. Оцінка Верховного Суду

11. Ухвалюючи рішення в частині розподілу судових витрат, суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, виходив із того, що оскільки позивач не працює, йому повинна бути виплачена компенсація за відрив від звичайних занять. Однак, граничний розмір компенсації за відрив від звичайних занять не може перевищувати розмір мінімальної заробітної плати, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять, що передбачено пунктом 3 додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

12. Згідно з журналом судових засідань, позивач перебував в судових засіданнях: 20 лютого 2017 року - 7 хвилин; 14 березня 2017 року - 64 хвилин. Виходячи з мінімальної заробітної плати 3200 гривень, установленої станом на 1 січня 2017 року, суд розрахував середньоденну компенсацію за відрив від звичайних занять таким чином: за 20 лютого 2017 року - 3200 : 20 робочих днів = 160 гривень, втрати за 1 годину - 160 : 8 = 20 гривень, втрати за 1 хвилину - 20 : 60 = 0,33 гривень, втрати за 7 хвилин - 2,33 гривень. Аналогічний розрахунок застосовано в частині компенсації за відрив від звичайних занять за 14 березня 2017 року та визначено розмір втрат у сумі 19,39 гривень (3200 : 22 робочі дні : 8 : 60 х 64 хвилини = 19.39 гривень). Загальний розмір компенсації за відрив від звичайних занять за 2 судових засідання визначено в сумі 21,71 гривень.

13. У частині компенсації витрат позивача, що пов`язані із прибуттям до суду, в тому числі добових витрат, суди встановили, що позивач займається своїми звичайними заняттями саме у м. Лебедин, а тому підстави як для компенсації добових витрат (витрат на відрядження), так і витрат, пов`язаних із переїздом до іншого населеного пункту, відсутні.

V. Висновки

14. Аналіз обставин справи, установлених судами першої й апеляційної інстанцій у їх взаємному зв`язку та сукупності, та мотивів, покладених в основу ухвалених у справі судових рішень в їх оскаржуваній частині, дає підстави для висновку про те, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

15. Доводи касаційної скарги, які зводяться до переоцінки встановлених судами фактичних обставин справи, вказаного висновку не спростовують.

16. При цьому в силу вимог частин першої, другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

17. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення в частині розподілу судових витрат ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

18. В іншій частині постанова Лебединського районного суду Сумської області від 14 березня 2017 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у цій справі не є предметом касаційного оскарження.

19. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

20. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 14 березня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі № 580/147/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді М. В. Білак

О. В. Калашнікова