Справа № 200/88/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року справа №200/88/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., секретар судового засідання Макаренко А.С., за участі позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року (повне судове рішення складено 01 квітня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/88/19-а (суддя в І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання здійснити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Донецькій області (далі - ГУНП в Донецькій області) про визнання протиправним та скасування наказів та зобов`язання здійснити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в період з 07.11.2015 по 26.11.2018 проходив службу у відділі боротьби з організованою злочинністю УКР ГУНП в Донецькій області на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах у спеціальному званні майор поліції.

24 вересня 2018 року позивачем було отримано попередження про наступне вивільнення, де було вказано, що він обіймає посаду оперуповноваженого відділу боротьби з організованою злочинністю УКР ГУНП в Донецькій області і що згідно з наказом Національної поліції України № 820дск від 31.08.2018 «Про організаційно-штатні зміни Національної поліції» ця посада підлягає скороченню.

З наказом про призначення на посаду оперуповноваженого відділу боротьби з організованою злочинністю УКР ГУНП в Донецькій області він належним чином ознайомлений не був і копію вказаного наказу (наказ ГУНП в Донецькій області №384о/с по особовому складу від 10.09.2018) отримав лише 26.11.2018.

Згідно наказу ГУНП в Донецькій області № 384о/с від 10.09.2018 підставою зазначено - рапорт ОСОБА_1 від 06.09.2018.

Зазначив, що наказ ГУНП в Донецькій області № 384о/с по особовому складу від 10.09.2018 в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 - оперуповноваженим відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області було видано після ведення в дію наказу Національної поліції України № 820дск від 31.08.2018 «Про організаційно-штатні зміни Національної поліції», згідно якого посада оперуповноваженого відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області підлягала скороченню. Таким чином, представники адміністрації роботодавця, достовірно знаючи з 31.08.2018 про організаційно-штатні зміни, свідомо призначили його 10.09.2018 на посаду, яка вже підлягала скороченню, чим суттєво погіршили його становище та порушили його конституційні та трудові права, передбачені нормами права.

14.11.2018 співробітниками організаційно-методичного відділу УКР ГУНП в Донецькій області було запрошено позивача на засідання комісії вказаного відділу, де запропоновано посади в УКР ГУНП в Донецькій області: оперуповноваженого організаційно-методичного відділу; оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами; оперуповноваженого агентурно-оперативної роботи; оперуповноваженого сектору розкриття злочинів категорії минулих років.

Від вказаних запропонованих посад позивач відмовився, оскільки відповідно до отриманого попередження про наступне вивільнення йому повинні були запропонувати такі посади, які відповідатимуть його освітньо-кваліфікаційному рівню та набутому фаху.

Надалі, 26.11.2018 на підставі наказу ГУНП в Донецькій області № 499о/с по особовому складу позивача було звільнено зі служби в поліції відповідно до п.4 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) на підставі наказу Національної поліції України № 820дск від 31.08.2018.

Позивач вважає дії відповідача щодо видання наказу ГУНП в Донецькій області №499о/с в частині звільнення його зі служби протиправними, оскільки ним не було враховано його переважне право на залишення на роботі.

Вказав, що незаконне переведення та подальше незаконне звільнення завдало йому моральної шкоди, яка полягає в тому, що вказаними діями була завдана шкода ділової репутації, що відобразилось на психологічному стані. Крім того, внаслідок незаконного переведення та звільнення, що спровокувало сильні емоційні хвилювання з приводу втрати джерела доходу, перспективи неможливості належного забезпечення потреб сім`ї, погіршився стан його здоров`я, порушився нормальний режим сну, втрачено нормальні життєві зв`язки, що потребує певних коштів для відповідного поновлення.

З урахуванням наведеного, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Донецькій області № 384о/с по особовому складу від 10.09.2018 в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 . оперуповноваженим відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області, з посадовим окладом 2500 гривень та установивши надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 20%, увільнивши його від посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку цього Головного управління;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 499о/с від 26.11.2018 по особовому складу в частині звільнення зі служби в поліції відповідно до п.4 ч.1 ст. 77 Закону № 580-VIII майора поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області;

- зобов`язати ГУНП в Донецькій області поновити майора поліції позивача на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області з 10.09.2018 з урахуванням організаційно-штатних змін та перерахунком і виплатою різниці у грошовому утриманні за весь час перебування на нижче займаній посаді;

- зобов`язати відповідача ознайомити з усіма наявними у ГУНП в Донецькій області та його структурних підрозділах вакантними посадами, рівнозначними посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області та за згодою поновити на службі в Національній поліції на одній зі вказаних посад.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт наголошує, що відмовляючи у задоволенні вимог, суд, не з`ясувавши всіх обставин справи, послався лише на докази відповідача, які не є належним та допустимим доказом, ігноруючи доводи позивача, а також застосував ст. 49-2 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП), яка не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки вони регулюються спеціальним законом. Також суд залишив поза увагою факт протиправного впливу з боку колишнього керівництва та завідомо протиправну пропозицію вакантної посади, яка підлягала скороченню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач в період з 07.11.2015 по 26.11.2018 проходив службу у відділі боротьби з організованою злочинністю Управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах у спеціальному званні майор поліції.

Наказом ГУНП в Донецькій області № 384 о/с від 10.09.2018 позивача на підставі рапорту від 06.09.2018 (за власною ініціативою) було призначено оперуповноваженим відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області, увільнивши його від посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку цього Головного управління.

24.09.2018 позивача, згідно з наказом Національної поліції України від 31.08.2018 року № 820-дск «Про організаційно-штатні зміни Національної поліції», відповідно до статті 49-2 КЗпП було попереджено про майбутнє звільнення з займаної посади відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) за минуванням 2 місяців за умови відсутності вакантних посад, що відповідають освітньо-кваліфікаційному рівню та набутому фаху або при відмові від запропонованих посад.

14.11.2018 позивача було запрошено на засідання комісії організаційно-методичного відділу УКР ГУНП в Донецькій області та запропоновано рівнозначні із займаною вакантні посади в Управлінні карного розшуку ГУНП в Донецькій області: оперуповноваженого організаційно-методичного відділу; оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами; оперуповноваженого агентурно-оперативної роботи; оперуповноваженого сектору розкриття злочинів категорії минулих років (акт УКР ГУНП в Донецькій області від 14.11.2018 за №6476/14-1/2018).

Згідно власноруч написаному рапорту від 14.11.2018, ОСОБА_1 від запропонованих посад відмовився, з посиланням на те, що вони не відповідають набутому освітньо-кваліфікаційному рівню та набутому фаху.

При цьому, як вбачається зі змісту рішення місцевого суду, під час розгляду справи, позивач додаткового пояснив, що запропоновані посади є вакантними у м. Маріуполі, тоді як він бажає проходити службу у м. Костянтинівка або населених пунктах, що знаходяться поряд.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 26.11.2018 № 499 о/с позивача на підставі наказу Національної поліції України від 31.08.2018 №820 дск, відповідно до розділу VII Закону № 580-VIII звільнено зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Позивач вказує на те, що відповідач, достовірно знаючи, про організаційно-штатні зміни з 31.08.2018, свідомо призначив його 10.09.2018 на посаду, яка вже підлягала скороченню, чим суттєво погіршив його становище та порушив його конституційні та трудові права. Крім того вважає, що відповідачем в супереч ст.42 КЗпП під час прийняття рішення не було враховано його переважне право на залишення на роботі.

Отже, змістом спірних правовідносин є порядок звільнення працівника у зв`язку із скороченням штату.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.

Як передбачено п.2 ч.1 ст.65 Закону України № 580-VIII, переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Частинами 8 та 9 цієї ж статті визначено, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення; переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Згідно з п.4 ч.1 ст.77 наведеного Закону, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до ч.1 ст.68 цього ж Закону, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті (ч.2 ст.68 Закону № 580-VIII).

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону (ч.3 ст.68 Закону).

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства (ч.5 ст.68 Закону № 580-VIII).

Наведені норми спеціального законну доповнюються положеннями законодавства про працю, яке регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, зокрема нормами Кодексу законів про працю України.

Так, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Отже, наведеними нормами врегульовано процедуру призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду, а також порядок пропонування такої посади.

З огляду на відсутність в Законі № 580-VIII спеціальних положень, які регулюють порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, в даному випадку підлягають застосуванню загальні положення КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивача не було попереджено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, спростовується матеріалами справи (а.с.11). При цьому зазначення у такому повідомленні на приписи ст. 49-2 КЗпП України, а не ст. 68 Закону № 580-VIII не свідчить про невиконання відповідачем обов`язку попередження про наступне вивільнення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з листа кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області від 07.02.2018 №В-550/12/01-2018, 24.09.2018 до управління надійшов наказ Національної поліції України від 31 серпня 2018 року № 820 дск «Про організаційно-штатні зміни в НПУ» щодо скорочення в управлінні карного розшуку ГУНП в Донецькій області посад заступника начальника управління - начальника відділу боротьби з організованою злочинністю, 16 посад атестованих співробітників відділу боротьби з організованою злочинністю та 11 посад відділу боротьби з міжнародними та етнічними організованими групами і злочинними організаціями.

Отже, згідно вказаного наказу, підрозділ (відділ) в якому позивач проходив службу реорганізовано, шляхом скорочення деяких посад. Вказана обставина не є спірною у справі та сторонами не заперечується.

Судами встановлено, що 24 вересня 2018 року позивач попереджений про наступне звільнення, у зв`язку з організаційно-штатними змінами згідно з вищезазначеного наказу Національної поліції України від 31.08.2018 № 820 дск, яким скорочено посаду, яку займав ОСОБА_1 , а саме - оперуповноваженого відділу боротьби з організованою злочинністю УКР ГУНП в Донецькій області.

Крім того, згідно власноруч написаного рапорту від 14.11.2018, позивач відмовився від запропонованих йому посад, про що складено акт від 14.11.2018 № 6476/14-1/2018.

Зазначені обставини не спростовані позивачем і в апеляційній скарзі.

Слід зазначити, що на момент попередження позивача про наступне звільнення позивач займав посаду - оперуповноважений відділу боротьби з організованою злочинністю УКР ГУНП в області.

Згідно відомостей відповідача, звання - майор міліції було присвоєно ОСОБА_1 на підставі наказу ГУМВС України в Донецькій області від 28.02.2014 №52о/с. При переході на службу в поліцію позивачу було присвоєно відповідне поліцейське звання - майор поліції.

Відповідно до ч.2 ст. 65 Закону № 580-VIII посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище спеціальне звання поліції.

Наказом Національної поліції України від 04.12.2015 № 142 «Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних звань» встановлено, що посада оперуповноваженого передбачає граничне спеціальне звання «старший лейтенант поліції», посада старшого оперуповноваженого передбачає граничне спеціальне звання «капітан поліції», посада старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах передбачає граничне спеціальне звання «майор поліції».

Таким чином, позивачеві було запропоновано рівнозначні посади оперуповноваженого (оперуповноваженого організаційно-методичного відділу, оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами, оперуповноваженого агентурно-оперативної роботи, оперуповноваженого сектору розкриття злочинів категорії минулих років).

Додатково слід зазначити, що твердження позивача щодо усвідомленості ГУНП в Донецькій області про скорочення штатів в УКР є безпідставним, оскільки наказ НПУ від 31.08.2018 № 820 дск надійшов до УКЗ ГУНП в області лише 24.09.2018, тобто набагато пізніше після видання наказу на призначення позивача оперуповноваженим.

Отже, у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинно бути запропоновано іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів.

Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування пункту 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VІІІ щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що наказ ГУНП в Донецькій області № 499 о/с від 26.11.2018 по особовому складу в частині звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII на підставі зазначеної норми прийнято правомірно та у відповідності до вимог законодавства.

З огляду на вищевказане, місцевий суд дійшов також правильного висновку, що не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.11.2018 по дату поновлення на посаді, зарахувавши час вимушеного прогулу до вислугу років.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області з 10.09.2018 з урахуванням організаційно штатних змін та перерахунком і виплатою різниці у грошовому утриманні за весь час перебування на нижче займаній посаді, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Так, позивачем при зверненні до суду, крім інших, було заявлено позовну вимогу про скасування наказу ГУНП в Донецькій області №384о/с від 10.09.2018 про увільнення його від посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку цього управління та призначення оперуповноваженим відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області, яка залишена судом першої інстанції без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Апеляційна скарга не містить з цього приводу окремих доводів, а колегія суддів, в свою чергу, не вбачає з боку місцевого суду порушення норм процесуального права при залишення позову в цій частині без розгляду.

З огляду на вказану обставину, місцевим судом обґрунтовано не надавалась оцінка правомірності винесеного наказу № 384о/с від 10.09.2018, з точки зору його законності та процедурній відповідності, та відповідно на час розгляду справи він є дійним, а тому відсутні підстави для зобов`язання ГУНП в Донецькій області поновити позивача на посаді, що передувала звільненню, тому у задоволені позову в цій частині повинно бути відмовлено.

Також, враховуючи фактичні обставини справи та наявні докази, цілком обґрунтованими та правильними є висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача ознайомити позивача з усіма наявними у ГУНП в Донецькій області та його структурних підрозділах вакантними посадами, рівнозначними посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області та за його згодою поновити його у службі в Національній поліції на одній зі вказаних посад та стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 1717 грн.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правомірність власних дій та прийнятих рішень, які є предметом оскарження у цій справі.

Апеляційна скарга не містить інших належних доказів, які б спростували висновки місцевого суду.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що місцевим судом правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 200/88/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 20 червня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

І. В. Геращенко