Справа № 490/10252/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 р.м. ОдесаСправа № 490/10252/18

Головуючий в І інстанції: Черенкова Н.П.

Дата та місце ухвалення рішення: 15.04.2019 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

суддя-доповідач - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії Центрального району Миколаївської міської ради про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Адміністративної комісії Центрального району Миколаївської міської ради про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення від 01.03.2017 року №246 та від 29.03.2017 року № №366, 367, закриття справи та звільнення від сплати штрафу.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду через пропуск строку звернення до суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи, просила скасувати ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилалась на те, що вона пропустила строк на оскарження зазначених вище постанов про накладення адміністративного стягнення з поважних причин. Позивачем була надана довідка про неможливість бути присутньою на засіданні комісії за станом здоров`я.

Апелянт зазначає, що про постанови про накладення адміністративного стягнення вона дізналась лише при їх примусовому виконанні органами державної виконавчої служби, а з їх змістом вона ознайомилась лише 05.12.2018 року, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції посилався на те, що позивач, будучи обізнаною про порушення її прав з 22.02.2017 року та 20.03.2017 року, у порушення вимог ст. 286 КАС України, звернулась з позовом до суду лише 05.12.2018 року, тобто після спливу встановленого законом десятиденного строку.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, згідно ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови),

Зазначені положення ст. 286 КАС України аналогічні приписам статті 289 КУпАП, яка передбачає, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини акцентував увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без розгляду з підстав, передбачених законом (пропуск строку звернення до адміністративного суду) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані постанови прийняті Адміністративною комісією Центрального району Миколаївської міської ради 01.03.2017 року та 29.03.2017 року, за наслідками розгляду матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1

Дійсно, матеріалами справи підтверджено, що позивач була повідомлена про дату засідання адміністративної комісії по розгляду зазначених адміністративних матеріалів, що підтверджується її підписом у протоколах, складених головним спеціалістом відділу комунального господарства і благоустрою управління комунального господарства адміністрації Центрального району (а.с. 27, 35, 44).

У призначені дати позивач на засідання комісії не прибула, посилаючись на поганий стан здоров`я, у підтвердження чого надала довідку, видану 05.04.2019 року медпунктом Черноморського державного університету ім. Петра Могили. (а.с. 63).

Згідно напису на самих постановах, постанова про накладення адміністративного стягнення від 01.03.2017 року №246 була направлена поштою 03.03.2017 року (а.с. 6).

Постанови від 29.03.2017 року № №366, 367 були направлені позивачу поштою 31.03.2017 року (а.с. 7, 8).

Також відповідачем у підтвердження направлення зазначених постанов були надані копії супровідних листів (а.с. 25, 33, 42).

Однак, будь-яких доказів фактичного вручення позивачеві копій оскаржуваних постанов відповідачем надано не було.

В свою чергу, позивач наполягає, що засобами поштового зв`язку оскаржуваних постанов вона не отримувала, а дізналася про їх наявність, та відповідно, про порушення своїх прав лише 05.12.2018 року, що не спростовується матеріалами справи.

Суд зауважує, що у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує рішення та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Колегія суддів вважає, що неотримання позивачем копій оскаржуваних постанов свідчить про необізнаність позивача про порушення її прав, що позбавило її можливості у встановлені процесуальним законом строки звернутись до суду за захистом порушених прав.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість висновку суду першої інстанції стосовно наявності підстав для залишення поданого позову без розгляду.

В свою чергу, згідно ст. 320 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Колегія суддів вважає, що заявлені в апеляційній скарзі вимоги щодо прийняття апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог є передчасним, оскільки за наслідками розгляду апеляційним судом апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, за наявності підстав для її скасування, справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

З огляду на вищевикладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим, на підставі ст. 320 КАС України, ухвала підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 20.06.2019 р.

Суддя - доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька