Справа № 520/399/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 р.Справа № 520/399/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 12.03.19 року по справі № 520/399/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТАКА"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТАКА" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2 та №2 від 11.12.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення винесені всупереч вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2019р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АТАКА" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2 та №2 від 11.12.2018.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням ДФС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанцій порушено норми процесуального права, а саме, неповно з`ясовано обставини та недосконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, як того вимагає ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначає, що під час перевірки ГУ ДФС у Харківській області проаналізував взаємовідносини Позивача з TOB «Комснаб Лідер», TOB «Самміт Агро Трейд», TOB «Івамар Трейд», TOB ВТП «Стком». У рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 проаналізовано і описано в рішенні виключно податкову інформацію, що була зібрана і опрацьована контролюючим органом щодо контрагентів позивача. Зазначає, що посилання ГУ ДФС у Харківській області на узагальнену податкову інформацію є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства та у сукупності доказів, які були опрацьовані контролюючим органом під час перевірки свідчить про нереальність господарських операцій Позивача з вказаними контрагентами. Також зазначає, що за умовами договору позивача з TOB «Комснаб Лідер» від 20.02.2017 зазначено, що товар приймається на основі специфікації, проте такий документ, а також ТТН відсутні, тому підставі п.44.6 ст.44 ПК контролюючий орган має право вважати, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності, не надання таких документів нормами пункту 44.6 ст.44 ПК прирівнюється до їх відсутності. У договорі чітко вказано, що кількість і якість товару визначається специфікаціями. Також зазначає, що у вказаних контрагентів працює мала кількість працівників. Інформація щодо чисельності штатних працівників у TOB «Комснаб Лідер» - 3 особи, що підтверджено розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ)» встановлено, що штатна кількість працівників. У TOB «Івсімар Трейд» взагалі невідома кількість працівників, адже інформація щодо чисельності штатних працівників такого підприємства відсутня, звіти форми 1-ДФ не надавались. У TOB ВТП «Стком» інформація щодо чисельності штатних працівників - 1 особа. Посилається на правову позицію викладену у постанові ВСУ від 25.06.2018 у справі №803/1923/13-а. Також зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано посилання контролюючого органу на відкриті кримінальні провадження, а також вироку. Також зазначає, що щодо TOB «Івамар Трейд» наявний ВИРОК Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2018, яким визнано винним засновника і директора TOB «Івамар Трейд» (41380072) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч. 1 ст.205 КК України. Також вказує, що по товарам реалізованим ТОВ «Комснаб Лідер» на адресу ТОВ «Атака» спостерігається обрив ланцюга постачання, тобто неможливо встановити походження товару та виробника зазначеної продукції. З урахуванням викладеного просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2019. Прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений заздалегідь та належним чином.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в період з 14.11.2018 по 20.11.2018 за наказом ГУ ДФС у Харківській області від 12.11.2018 №8360, на підставі направлень від 14.11.2018 №11385, 11386 виданих Головним управлінням ДФС у Харківській області, посадовими особами відділу моніторингу ризикових операцій управління аудиту ГУ ДФС у Харківській області проведена позапланова документальна виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «АТАКА» (податковий номер 30658663) з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з контрагентами постачальниками ТОВ «Комснаб Лідер» за лютий, травень 2017 року. ТОВ «Самміт-Агро- Трейд» за липень 2017 року, ТОВ «Івамар Трейд» за серпень, вересень 2017 року. ТОВ ВТП «Стком» за жовтень 2017 року, а також денних щодо подальшої реалізації та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг).

За результатами перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області було складено Акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АТАКА» від 27.11.2018 №4915/20-40-12-11/30658663.

На підставі Акту перевірки відповідачем винесено наступні податкові повідомлення -рішення: податкове повідомлення - рішення форма «Р» №2 від 11.12.2018, яким збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 278127 грн. 50 коп. (податкове зобов`язання - 222502,00 грн. штрафна санкція - 55625.50 грн.); податкове повідомлення-рішення форма «В4» №2 від 11.12.2018, яким зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість у сумі 67915.00 грн.

Вищезазначені податкові повідомлення - рішення отримані ТОВ «АТАКА» 10 січня 2019 року.

У висновках Акту перевірки відповідачем зазначені наступні порушення: порушення вимог п. 198.1. п. 198.2. п. 198.3 ст. 198. п. 201.1 п. 201.7 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами і доповненнями) в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 290417 грн., у тому числі за лютий 2017 року на суму 57983 гри., за травень 2017 року на суму 140721 грн., за липень 2017 року на суму 4 051 грн., за серпень 2017 року на суму 2597 грн., за вересень 2017 року на суму 24065 грн., за жовтень 2017 року на суму 17000 грн., що призвело: до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету, у розмірі 222502 грн., в т.ч. за лютий 2017 року па суму 45735 грн., за травень 2017 року на суму 85054 грн., за липень 2017 року на суму 34788 грн., за серпень 2017 року на суму 15860 грн., за вересень 2017 року на суму 4187 грн., за жовтень 2017 року на суму 36878 грн.; до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 67915 грн., в т.ч. за лютий 2017 року на суму 12248 грн., за травень 2017 року на суму 55667 грн.

За твердженням відповідача, вищенаведені порушення вимог податкового законодавства виникли по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ «Комснаб Лідер» (податковий номер 39915639), ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» (податковий номер 41147764), ТОВ «Івамар Трейд» (податковий номер 41380072), ТОВ В`ГП «Стком» (податковий номер 31015216). Згідно з доводами відповідача, наведеними в п. 3.1.. п. 3.2. розділу ІІІ Акту перевірки, встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій з придбання ТОВ «АТАКА» товарно-матеріальних цінностей у вказаних контрагентів в зв`язку з відсутністю товаро-транспортних накладних.

З пункту 3.1. Акту перевірки вбачається, що такий висновок перевіряючими зроблений на підставі отриманої від різних органів ДФС узагальненої податкової інформації, зокрема: від ГУ ДФС у Харківській області отримано узагальнену податкову інформацію від 11.01.2018 №39/20-40-14-12-12/39915639 щодо ТОВ «Комснаб Лідер» (податковий номер 39915639) за звітній період декларування ПДВ - листопад 2015 р., січень 2016 р. - липень 2016 р., листопад 2016 р. - січень 2017 р. та за травень 2017 року; від ГУ ДФС у Донецькій області отримано узагальнену податкову інформацію від 03.03.2018 №2223/7/05-99-46-03-13 ТОВ «Івамар Трейд» (податковий номер 41380072) за звітній період декларування ПДВ серпень 2017 року, вересень 2017 року; від Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (Центральне відділення) отримано узагальнену податкову інформацію від 23.08.2017 №6774/7/05-99-12-19 щодо ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» (податковий номер 41147764) за звітній період декларування ПДВ липень 2017 року; від ГУ ДФС у Одеській області отримано узагальнену податкову інформацію від 24.11.2017 №197/15-32-14-07/31015216 ТОВ ВТП «Стком» (податковий номер 31015216) за звітній період декларування ПДВ жовтень 2017 року.

В Акті перевірки відповідач наводить витяги з отриманої від податкових органів узагальненої податкової інформації щодо контрагентів.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи з п. 185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність доказів сплати вартості товарів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Колегія суддів зазначає, що контрагенти: ТОВ «Комснаб Лідер», ТОВ «Самміт-Лгро-Трейд», ТОВ «Івамар Трейд», ТОВ ВТП «Стком» на час укладання та виконання договорів з ТОВ «АТАКА» були зареєстровані як юридичні особи та в період господарських взаємовідносин з ТОВ «АТАКА» були платниками податку на додану вартість. В Акті перевірки немає жодних посилань на те, що на момент укладання чи виконання договорів свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість вказаних підприємств були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду.

Під час проведення документальної перевірки ТОВ «АТАКА» було надано перевіряючим первинні документи бухгалтерського та податкового обліку в повному обсязі, що підтверджують факт здійснення реальних господарських операцій щодо купівлі товарно-матеріальних цінностей у контрагентів: ТОВ «Комснаб Лідер» (податковий номер 39915639), ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» (податковий номер 41147764), ТОВ «Івамар Трейд» (податковий номер 41380072), ТОВ ВТП «Стком» (податковий номер 31015216).

20 лютого 2017 року між ТОВ «АТАКА» (Покупець) та ТОВ «Комснаб Лідер» (Продавець) укладено Договір поставки №20/02 -2017, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати узгодженими партіями Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього визначену грошову суму (ціну Товару). Па виконання вимог договору в лютому та травні 2017 року ТОВ «АТАКА» придбало у ТОВ «Комснаб Лідер» товар згідно зі специфікаціями від 22.02.2017 №1, від 23.02.2017 №2, від 27.04.2017 № 3, від 21.04.2017 № 4, від 31.05.2017 №5, зокрема, але не виключно: муфта еластична El 1.0337.00, сайлентблок 116.30.10.022, діафрагма 5TX 456-049, діафрагма 5ТХ 456-013, втулка гумовометалева Т328.31.31.00, коробка та дошка водяні ТЕ2.02.012/013, електромагніт ЕТ-52М 75В, склоочисник СЛ 440В тощо на загальну суму 1192222,80 грн., у тому числі ПДВ 198703,80 грн., з яких у лютому 2017 року на суму 347896.80 грн., в т.ч. ПДВ 57982,80 грн., у травні 2017 року на суму 844326,00 грн., в т.ч. ПДВ 140721,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 22.02.17 №КС-0000028, видатковою накладною від 23.02.17 №,КС-0000029, видатковою накладною від 03.05.17 №КС-0000060, видатковою накладною від 04.05.17 №КС-0000047, видатковою накладною від 05.05.17 №КС-0000048, видатковою накладною від 31.05.17 №КС-0000062, всього на загальну суму 1192222,80 грн.0 у тому числі ПДВ 198703,80 грн.

Доставка придбаного у ТОВ «Комснаб Лідер» товару здійснювалась самовивозом, оскільки товар, що реалізовувався, є малогабаритним.

Розрахунки за товар між підприємствами ТОВ «АТАКА» та ТОВ «Комснаб Лідер» проводились у безготівковій формі та згідно з платіжними дорученнями від 24.02.17 №44, від 29.03.17 №62, від 11.04.17 №74, від 25.04.17 №85, від 16.05.17 №96, від 03.07.17 №122, від 14.07.17 №134, від 11.05.17 №92, від 27.06.18 №162, від 03.07.18 №165, від 08.08.17 №153, від 04.09.17 №167, від 11.07.18 №171 було перераховано грошові кошти у сумі 980430,15 грн.

Товар, отриманий позивачем від ТОВ «Комснаб Лідер» був оприбуткований та відображений в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №631 що підтверджується карткою рахунку №631 за лютий та травень 2017 року.

За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) ТОВ «АТАКА» отримало від ТОВ «Комснаб Лідер» податкові накладні від 22.02.2017 №27, від 23.02.2017 №28, від 03.05.2017 №1, від 04.05.2017 №5, від 05.05.2017 №9, від 31.05.2017 №50, які попередньо Продавцем були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягом з ЄРПН.

Як зазначено в Акті перевірки, суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у ЄРПН, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за лютий 2017 року у сумі ПДВ 57982,80грн., за травень 2017 року у сумі ПДВ 140721,00 грн.

19 липня 2017 року між ТОВ «АТАКА» (Покупець) та ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» (Продавець) укладено Договір поставки №19/07-2017, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати узгодженими партіями Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього визначену грошову суму (ціну Товару). Найменування Товару його кількість та ціна вказуються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору.

В липні 2017 року ТОВ «АТАКА» придбало у ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» (податковий номер 41147764) товар - секція охолодження 7317.100. прокладка мідна Д100.17.013, діафрагма 5ТХ.456.013, манжета ПК-153 8ТХ.373.006, кран індикаторний 4-14-8320-009, болт шатунний з гайкою Д 100.24.005/006, шестерня конічна 2ТЕ10Л.85.23.132-2, та інше на загальну суму обсягу 288307,20 грн., у тому числі ПДВ 48051,20 грн., що підтверджується видатковою накладною від 19.07.17 №80. видатковою накладною від 28.07.17 №91; видатковою накладною від 31.07.17 №101.

Доставка придбаного у ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» товару здійснювалась самовивозом або з використанням послуг ТОВ "Нова Пошта", оскільки товар, що реалізовувався, є малогабаритним.

Розрахунки за товар між підприємствами ТОВ «АТАКА» та ТОВ «Самміт-Агро- Трейд» проводились у безготівковій формі та згідно з платіжними дорученнями від 02.08.17 №142, від 07.08.17 №150, від 08.08.17 №152, від 03.08.17 №144, від 07.08.17 №151, від 02.08.17 №143 було перераховано грошові кошти у сумі 288307,20 грн.

Товар, отриманий позивачем від ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» був оприбуткований та відображений в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №631. що підтверджується карткою рахунку №631 за липень 2017 року.

За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) ТОВ «АТАКА» отримало від ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» податкові накладні від 19.07.2017 №610, від 28.07.2017 №616, від 31.07.2017 №609, які попередньо Продавцем були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягом з ЄРПН.

Як зазначено в Акті перевірки суми податку па додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у ЄРПН, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за липень 2017 року у сумі ПДВ 48051,20 грн.

10 серпня 2017 року між ТОВ «АТАКА» (Покупець) та ТОВ «Івамар Грейд» (Продавець) укладено Договір поставки №10/08-2017, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати узгодженими партіями Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього визначену грошову суму (ціну Товару). Найменування Товару, його кількість, якість та ціна вказуються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договор).

В серпні - вересні 2017 року ТОВ «АТАКА» придбало у ТОВ «Івамар Трейд» (податковий помер 41380072) товар (ротор Д100.64.002сб, насос 2ТЕ116.30.58.022, прокладка 4ПИС 4296-38, вал 2ТЭ10Л.85.09.095, хрестовина Прага Т93.65.193.00, пластина гумометалева Т328.55.31.00сб, кільце ущільнююче 1311.06.107.0 та інше ) на загальну суму 159972,00 грн. у т.ч. ПДВ 26662,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 10.08.17 №150, видатковою накладною від 14.08.17 №169, видатковою накладною від 05.09.17 №195, видатковою накладною від 14.09.17 №220.

Доставка придбаного у ТОВ «Івамар Трейд» товару здійснювалась самовивозом або з використанням послуг ТОВ "Нова Пошта", оскільки товар, що реалізовувався, є малогабаритним.

Розрахунки за товар між підприємствами ТОВ «АТАКА» та ТОВ «Івамар Трейд» проводились у безготівковій формі та згідно з платіжними дорученнями від 22.08.17 №164, від 01.09.17 №166, від 22.08.17 №165, від 21.09.17 №185, від 08.09.17 №174, від 25.09.17 №186, від 28.09.17 №187 було перераховано грошові кошти у сумі 159972,00 грн.

Товар, отриманий позивачем від ТОВ «Івамар Трейд» був оприбуткований та відображений в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №631, що підтверджується карткою рахунку №631 за серпень і вересень 2017 року.

За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) ТОВ «АТАКА» отримало від ТОВ «Івамар Трейд» податкові накладні від 10.08.2017 №405, від 14.08.2017 №406, від 05.09.2017 №886, від 14.09.2017 №322, які попередньо Продавцем були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягом з ЄРПН.

Як зазначено в Акті перевірки, суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у ЄРГІН, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за серпень 2017 року у сумі ПДВ 2596,80 грн. та за вересень 2017 року у сумі ПДВ 24065,20 грн.

20 жовтня 2017 року між ТОВ «АТАКА» (Покупець) та ТОВ ВТП «Стком» (Продавець) укладено Договір поставки №10/08-2017, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати узгодженими партіями Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього визначену грошову суму (ціну Товару). Найменування Товару, його кількість, якість та ціна вказуються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору.

В жовтні 2017 року ТОВ «АТАКА» придбало у ТОВ ВТП «Стком» (податковий номер 31015216; товарів (сайлентблок 116.30.10.022) на загальну суму 102000,00 грн. в т.ч. ПДВ 17000 грн., що підтверджується видатковою накладною від 20.10.2017 №280.

Доставка придбаного у ТОВ ВТП «Стком» товару здійснювалась самовивозом або з використанням послуг ТОВ "Нова Пошта", оскільки товар, що реалізовувався, є малогабаритним.

Розрахунки за товар між підприємствами ТОВ «АТАКА» та ТОВ ВТП «Стком» проводились у безготівковій формі та згідно з платіжним дорученням від 15.11.17 №220 було перераховано грошові кошти у сумі 102000,00 грн.

Товар, отриманий позивачем від ТОВ ВТП «Стком» був оприбуткований та відображений в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №631, що підтверджується карткою рахунку №631 за жовтень 2017 року.

За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) ТОВ «АТАКА» отримало від ТОВ ВТП «Стком» податкову накладну від 20.10.2017 №44, які попередньо Продавцем були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягом з ЄРПН.

Як зазначено в Акті перевірки, суми податку на додану вартість за зазначеною податковою накладною включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у ЄРПН, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за жовтень 2017 року у сумі ПДВ 17000,00 грн.

Основним видом діяльності ТОВ «АТАКА» за КВЕД є неспеціалізована оптова торгівля. Відповідно до цього позивач здійснює оптову торгівлю запасними частинами до залізничного транспорту, автотракторної техніки та електротранспорту.

Відповідно до документів первинного бухгалтерського обліку позивача, придбані у ТОВ «Комснаб Лідер» (податковий номер 39915639), ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» (податковий номер 41147764), ТОВ «Івамар Трейд» (податковий номер 41380072), ТОВ ВТП «Стком» (податковий номер 31015216) товари були використані ним у власній господарській діяльності, оскільки були реалізовані іншим контрагентам, зокрема ПАТ «Українська залізниця» (в особі служби МТЗ філіі Одеська залізниця, служби МТЗ філіі Лвівська залізниця, служби МТЗ філіі Придніпровська залізниця) за результатами проведеного тендеру. Комунальному підприємству «Салтівське трамвайне депо» за результатами проведеного тендеру, що підтверджується договорами поставки, видатковими накладними тощо.

Щодо посилань податкового органу на відсутність підтверджуючих документів щодо транспортування, колегія суддів зазначає наступне.

ТТН не є обов`язковим первинним документом, що складається під час здійснення господарської операції з поставки товару, а є первинним документом, що лише підтверджує операції учасників транспортних перевезень (вантажовідправника, вантажотримувача, перевізника), тому її відсутність у покупця товару за наявності належних первинних документів, що підтверджують поставку та оприбуткування товару, не може бути самостійною підставою для висновку про безтоварний характер господарської операцій з поставки товару в цілому.

Колегія суддів зазначає, що згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 р., товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

В свою чергу, сама по собі відсутність ТТН не є достатнім аргументом, який доводить нереальність господарської операції.

Наявність або відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням або порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

У зв`язку з цим колегія суддів зазначає, що відсутність ТТН на транспортування продукції не може автоматично свідчити про безтоварність господарської операції, за наявності інших належних доказів. З огляду на це певні недоліки у ТТН або відсутність певних ТТН не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена колегією Касаційного адміністративного суду в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №821/589/17 .

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі як на підставу відсутності реальності операцій позивача та контрагентів на відсутність у контрагентів матеріально-технічної та технологічної можливості здійснення виробництва, перевезення, трудових ресурсів, тимчасового зберігання відповідних обсягів товару колегія суддів зазначає наступне.

Наведені відповідачем обставини, з урахуванням наданим позивачем документів, не свідчать про відсутність реальності проведених операцій між позивачем та контрагентами .

Доводи відповідача здебільшого ґрунтуються на припущеннях податкового органу.

Дані посилання є підставами у сумніві реальності операцій та не свідчать про відсутність операцій, документи щодо яких об`єктивно не спростовані.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, в постановах від 16.01.2018 р. в справі № 820/4648/13-а, в справі № 826/1398/17, яка полягає у тому, що на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати на підставі цивільно-правових угод.

Щодо посилань ГУ ДФС у Харківській області на те, що в ЄДРСР зареєстровано матеріали кримінального провадження в яких наявна негативна інформація (незаконна діяльність, фіктивність, участь у створенні штучних схемах податкового кредиту, реєстрація на номінальних керівників які реального відношення до нього не мають) щодо TOB «Комснаб Лідер", TOB «Самміт-Агро-Трейд», TOB «Єамміт-Агро Трейд», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє на момент розгляду справи у суді касаційної інстанції) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Документи по відповідній кримінальній справі, які б підтверджували наведені податковим органом факти, до суду надані не були. Відсутні вони й в матеріалах справи.

Будь яких доказів в ході розгляду кримінальних справ, які б свідчили про протиправність здійснених операцій до суду не надано.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17 , сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Щодо посилання відповідача на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2018 року по справі № 761/11940/18 про визнання винуватим за ч.1 ст. 205 КК України ОСОБА_1 , як на підставу щодо нереальності господарських відносин позивача з ТОВ "ІВАМАР-ТРЕЙД", суд зазначає наступне.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2018р. по справі №761/11940/18 затверджено угоду про визнання винуватості.

Стосовно використання вироків суду під час розгляду адміністративних справ слід врахувати правову позицію Верховного Суду (викладена у постанові від 08.08.2018р., справа №820/4428/17, адміністративне провадження №К/9901/51373/18): Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи контролюючого органу, щодо наявного вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі № 359/4590/17, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 205-1 Кримінального кодексу України (підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб - підприємців), оскільки вказаний вирок не містить будь - яких відомостей про господарські операції між ТОВ "Форум Брандіг" та позивачем.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Постанова Верховного Суду від 04 вересня 2018 року (справа №826/18952/14) адміністративне провадження №К/9901/8100/18) містить правовий висновок про те, що сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених судовими рішеннями, які набрали законної сили.

В постанові Верховного Суду від 29.03.2018р. (провадження К/9901/6497/18, справа №826/3498/15) зазначено, що : " жодних фактів, які б свідчили про здійснення цим підприємством нереальної господарської діяльності, зокрема за правовідносинами із Товариством, цим вироком не встановлено. За змістом частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства (в редакції, чинній на час розгляду справи у суді касаційної інстанції) вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. З огляду на преюдиціальність, як властивість судового рішення, вирок суду має обов`язкове значення для адміністративного суду лише в частині встановлених фактичних обставин, а не правової оцінки чи судових висновків. З урахуванням наведеного, а також того, що дана обставина не досліджувалась у судах попередніх інстанцій з огляду на дату винесення відповідного вироку, посилання на такий вирок як на обставину, що має значення при винесенні судового рішення суду касаційної інстанції у цій справі, є необґрунтованим".

У постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року (справа №808/1507/16, адміністративне провадження №К/9901/25309/18) зазначено, що : "сам факт наявності вироків, особливо тих, які ухвалені на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили".

Суд апеляційної інстанції зазначає на помилковість прийняття судом першої інстанції , як докази по справі, вищезазначені вироки, оскільки як вбачається з даних вироків в них перелічені суб`єкти господарської діяльності, підприємства, які були створені з метою прикриття незаконної діяльності перелічених там підприємств.

Підприємство позивача в даних вироках не зазначене.

Таким чином на підставі даних вироків, не можливо зробити висновки що угоди між позивачем та контрагентами укладалися з метою прикриття незаконної діяльності, а не з метою настання реальних господарських наслідків.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків податкового органу та суду першої інстанції щодо відсутності реальних правових наслідків здійснених господарських операцій позивача з ТОВ «Івамар Трейд» .

Колегія суддів зазначає, що вирок щодо посадової особи контрагента позивача ТОВ «Івамар Трейд» не містить будь яких посилань на операції з позивачем Товариства з обмеженою відповідальністю "АТАКА".

Дійсно, даний вирок містить інформацію про причетність обвинуваченої особи до фінансово - господарських операцій підприємства контрагента позивача, а підприємство створене для прикриття іншої незаконної діяльності, однак, наведене жодним чином не свідчить, що операції між позивачем та ТОВ «Івамар Трейд» були не реальними (безготівковими) і що з боку позивача по даній угоді дії вчинились не добросовісно та він був обізнаний про обставини встановлені вироком.

Крім того, як вже було встановлено вище, підприємство позивача в переліку підприємств щодо прикриття діяльності яких вчинені незаконні дії, не зазначено.

Щодо посилання відповідача на те, що за умовами договору позивача з TOB «Комснаб Лідер» від 20.02.2017 зазначено, що товар приймається на основі специфікації, проте такий документ відсутній, колегія суддів зазначає наступне.

Сторони договору, в межах дії договору, не позбавлені права змінювати умови даного договору. Дані дії є суто внутрішніми питаннями взаємовідносин між сторонами договору.

Посилання відповідача на ненадання позивачем специфікацій передбачених договором позивача з TOB «Комснаб Лідер» не впливають на факт реальності операцій між позивачем та контрагентом.

Податковим органом не доведено факт відсутності операцій між позивачем та контрагентом та факт реалізації отриманих товарів (послуг) позивачем в майбутньому.

Стосовно доводів контролюючого органу про обрив ланцюга постачання товарів до контрагентів позивача, колегія суддів зауважує, що відповідні відомості самі по собі не є достатнім та належним доказом для твердження про безтоварність спірних господарських операції. При цьому суд виходить з того, що під час надання правової оцінки правомірності формування платником податку даних податкового обліку у зв`язку з придбанням товарів/послуг мають враховуватись відомості про безпосереднє здійснення господарської операції між постачальником та покупцем.

Щодо посилань ГУ ДФС у Харківській області на те, що до них надійшла податкова інформація щодо контрагентів постачальників, відповідно до якої у підприємств постачальників відсутні можливості щодо проведення господарських операцій, що є предметом дослідження, колегія суддів зазначає наступне.

Оцінивши вищевказані первинні документи суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

На час укладання та виконання зазначених вище договорів контрагентів позивача, було зареєстроване як юридична особа та є платником податку на додану вартість, що встановлено в ході розгляду справи та не заперечується сторонами.

Належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України, ст. 73, 74 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків не свідчить про те, що платник податків, який укладав договори з таким контрагентом, знав про протиправний характер діяльності свого контрагента. Отже, аргументи податкової стосовно фіктивності контрагента не є вичерпним доказом нереальності операцій.

Також колегія суддів зазначає, що позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.

Крім того, чинне станом на час виникнення спірних правовідносин законодавство не покладає на платника податків обов`язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та заявляти відповідні суми до бюджетного відшкодування, чи формувати валові витрати.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Такий підхід узгоджується також з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Крім цього, необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України"). Також, слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Згідно частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.

У ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним суб`єктом владних повноважень до суду також не подано.

Окрім того, в силу приписів статей 207 і 208 Господарського кодексу України, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону.

Однак, як зазначалось вище, обов`язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може поширюватись на третіх осіб, у т.ч. на його контрагентів.

Окремо суд зазначає, що в силу приписів ч.4 ст.73 КАС України, Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок (затверджено постановою КМУ від 27.12.2010р. №1232; далі за текстом - Порядок №1232), а також Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затверджено наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за №34/18772; далі за текстом - Порядок №984) отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону.

Вирішуючи спір по суті, суд також зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Крім того, визначальним критерієм для підтвердження права платника податку на податковий кредит та/або віднесення відповідних сум до валових витрат є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов`язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачем, на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних бухгалтерських документів, правомірно включено суму податку до податкового кредиту, визначену актом перевірки та відповіддю на заперечення на акт, за спірний період.

Зворотне відповідачем не доведено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що порушень з боку позивача з приводу використання та реалізації придбаного товару , судом не встановлено.

Доказів спростування наданих позивачем документів відповідачем не надано.

Встановлені судом фактичні обставини, надані документи, засвідчують правомірність віднесення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту суми витрат на оплату вартості отриманих товарів (робіт, послуг), відповідно до первинних документів та за податковими накладними, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

За таких обставин, слід дійти висновку, що судження податкового органу про неправомірність формування податкового кредиту та завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ внаслідок чого занижено суми зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у перевіреному періоді не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, що висновки відповідача, Головного управління ДФС України у Харківській області ґрунтуються на припущеннях, належних доказів, що свідчать про безтоварність здійснених операцій відповідачем до суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2 та №2 від 11.12.2018, прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області, є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам законодавства, через що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі № 520/399/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 18.06.2019 року