Справа № 520/3766/19
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 р. № 520/3766/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Нікішиної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ІП-ФС від 03 квітня 2019 року у розмірі 4173 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про безпідставність висновків зроблених при проведенні інспекційного відвідування інспектором щодо порушення трудового та адміністративного законодавства, а також про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, зауважуючи, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові, а також наголосив, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року по справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України".

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з огляду доводів наданого суду відзиву на позов в контексті того, що відповідач у правовідносинах, з приводу яких подано позов, діяв в межах законодавства.

У відзиві на позов вказано, що виявлені за наслідками інспекційного відвідування порушення позивачем норм законодавства, належним чином зафіксовано в акті, а тому, оскаржувана у справі постанова є законною та обґрунтованою.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що посадовцями відповідача було проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якої складено акт від 13.03.2019 року № ХК4778/1160/2НД/АВ (надалі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено та в акті перевірки зафіксовано, що під час інспекційного відвідування було виявлено низку порушень законодавства про працю, в тому числі ч.1 та 2 ст. 115 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» - виплата заробітної плати проводиться не регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом) рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється витати.

В акті перевірки зазначено що з документів, які надавались ФО-П ОСОБА_2 інспектором праці було встановлено, що заробітна плата за 2018 рік виплачувалась з порушенням вимог ст. 115 КЗпП України, не рідше двох разів на місяць, проте пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а саме:

- заробітна плата за другу половину січня 2018 виплачена 09.02.2018 (розрахункова - платіжна відомість за січень 2018 року);

- заробітна плата за червень 2018 виплачена 25.06.2018 (відомість по нарахуванню заробітної плати за першу половину червня 2018 року):

- заробітна плата за червень 2018 виплачена 09.07.2018 (розрахункова - платіжна відомість за червень 2018 року);

- заробітна плата за серпень 2018 виплачена 10.09.2018 року (розрахунково-платіжна відомість за серпень 2018 року);

- заробітна плата за вересень 2018 виплачена 09.10.2018 (відповідно до розрахунково - платіжної відомості за вересень 2018 року);

- заробітна плата за вересень 2018 виплачена 24.09.2018 (відомість по нарахуванню заробітної плати за першу половину вересня 2018 року).

14.03.2019 року складено протокол про адміністративне правопорушення №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ПТ про вчинення ФО-П ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, а саме ч.1, 2 ст.115 КЗпП та ч. 1 ст. 24 Закону України №108.

Також, відповідачем відносно позивача 03.04.2019 року складено постанову №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ІП-ФС, якою за порушення вимог ч.1, 2 ст. 115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України №108 накладено на позивача штраф у розмірі 4173,00 грн.

Позивач, не погодившись з вказаною постановою, звернувся до суду за її оскарженням.

По суті позову суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п. 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 8 частини 2 ст. 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3, 4 ст. 265 КЗпП України).

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 «Деякі питання реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Порядок №295).

Вирішуючи вказану справу суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

По - перше, позивачем не надано жодних доказів на спростування висновків контролюючого органу, виявлених за наслідками інспекційного відвідування або доказів усунення порушень, представник позивача у судовому засіданні також не надав жодних пояснень стосовно цього.

По - друге, щодо посилань позивача на визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України" постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року, як на підставу визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили в часі. Даний принцип закріплено в ч. 1 ст. 58 Конституції. Це слід розуміти так: дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набуття чинності акта і припиняється із втратою ним чинності. Тобто до події (факту) застосовується той закон або інший нормативний акт, під час дії якого вони настали (мали місце).

У випадку по даній справі, інспекційне відвідування позивача відбулось у березні 2019 року, а в цей період Порядок №295 був чинним.

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (п. 19 Порядку № 295).

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування (п. 20 Порядку № 295).

Згідно п. 27-29 Порядку № 295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності. У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються. Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до ч.4 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877- IV (далі - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з ч.5 ст. 2 Закону № 877 зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

В силу ч. 11 ст. 7 Закону № 877 у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Закон №877 містить вичерпний перелік норм дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Відповідно до п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

В рішенні Касаційного адміністративного сулу в складі Верховного суду від 22.03.2018 року по справі № 697/2073/17 викладена правова позиція, щодо розмежування дії норм Закону №877 та Порядку №295.

По - третє, позивач наголошував на факт подвійного притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення, в контексті наявності одночасно протоколу від 14.03.2019 року про адміністративне правопорушення №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ПТ та постанови, яка оскаржується в даній справі з посиланням на аналогічні висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 21 грудня 2018 року (справа №814/2156/16).

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю, передбачених частиною 2 ст. 265 КЗпП України, визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2013 № 509.

Водночас, відповідальність за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до частини 1 ст. 41 КУпАП Порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною 2 ст. 265 КЗпП України і частиною 1 статті 41 КУпАП передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати.

Штраф за частиною 2 ст. 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 1 статті 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Слід звернути увагу суду, шо і стаття 265 КЗпП України і стаття 41 КУпАП викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації Фонду оплати праці» від 28.12.2014 року.

Вищезазначений Закон передбачав введення статтею 265 КЗпП України фінансових санкцій для роботодавців - юридичних та фізичних осіб - підприємців у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Натомість статтею 41 КУпАП запроваджені штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Представник відповідача вказував, що , враховуючи ключову відмінність цих двох статей - суб`єктний склад правопорушення, одночасно до відповідальності може бути притягнено як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу роботодавця (за ст. 41 КУпАП) за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати.

Відповідно до вищенаведеного посадовими особами відповідача було застосовано стосовно ФО-П ОСОБА_2 фінансові санкції у вигляді штрафу, як до суб`єкта господарювання (за ст. 265 КЗпП України) - винесено постанову про накладення штрафу №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ІП-ФС від 03.04.2019 року та за ст. 41 КУпАП - складено протокол про адміністративне правопорушення №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ПТ від 14.03.2019 року, як безпосереднього керівника працюючих.

З офіційного сайту Судова влада України судом встановлено, що в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова розглядається справа №644/2629/19 про адміністративне правопорушення стосовно порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності: ОСОБА_2 .

Станом на момент розгляду даної справи у суду та у представників позивача та відповідача відсутня інформація стосовно факту прийняття судового рішення у вказаній справі та, як наслідок, притягнення позивача до адміністративної відповідальності, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ПТ від 14.03.2019 року.

В той же час, суд не може розглядати правомірність винесення протоколу про адміністративне правопорушення №ХК4778/1160/2НД/АВ/П/ПТ від 14.03.2019 року, в т.ч. строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане порушення, так як даний документ є предметом розгляду в іншій справі та відноситься до юрисдикції іншого суду.

Відтак, враховуючи відсутність, станом на час вирішення даної справи № 520/3766/19, судового рішення, яке набрало законної сили у справі №644/2629/19, відсутнє подвійне притягнення позивача до відповідальності.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не надано належних доказів на обґрунтування протиправності винесеної відповідачем оскаржуваної постанови, яка є предметом розгляду вказаної справи, водночас останнім, в повній мірі виконано приписи ч.2 ст.77 КАС України.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, ) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 20 червня 2019 року.

Суддя Заічко О.В.