Справа № 362/1487/19
Суддя: Лебідь-Гавенко Г. М.
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 362/1487/19
Провадження 2-а/362/83/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" травня 2019 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участі секретаря Шевченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовомузасіданні без фіксування технічними засобами в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України в м. Василькові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 3 батальйону 2-ї роти УПП в Київській області старшого лейтенанта поліції Глущенка Петра Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову ЕАБ921290 від 15.02.2019 року по справі про адміністративне правопорушення та стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги мотивував тим, що15.02.2019 року поліцейським 3 батальйону 2-ї роти УПП в Київській області старшим лейтенантом поліції Глущенка П.М. відносно нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕАБ921290 від 15.02.2019 року.

Відповідно до винесеної постанови його визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КпАП України. Як зазначено в постанові, що 15.02.2019 року близько 18-ї години 37 хвилин ОСОБА_1 керуючи автобусом «VAN» д.н. НОМЕР_1 рухаючись 19 км автодороги М-06, пересік дорожню горизонтальну розмітку 1,2 та їхав по узбіччю, чим порушив п. 8.4 ПДР України.

Вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного: на місці зупинки водієм ОСОБА_1 працівникам поліції надано пояснення в якому він зазначив, що дійсно в даний час він керуючи автобусом виконував міжнародний рейс та рухався вказаним відрізком автодороги М-06. Проїзна частина дороги має по одній смузі руху в кожному напрямку та широке узбіччя яке виділено дорожньою розміткою 1.2. Під час руху він побачив, що на приборній панелі загорівся датчик, який вказав, що в нього відчинилися двері багажного відсіку. Він з`їхав на узбіччя, зупинив автобус та вийшов для перевірки технічного стану багажного відсіку. Після того як він переконався, що може продовжувати рух то він зайняв робоче місце водія і розпочав виїжджати на проїзну частину дороги. 15.02.2019 року це п`ятниця. Об «18» год. «35» хв. в п`ятницю на даному відрізку дороги існує значний потік автомобілів так як всі намагаються без пробок виїхати з м. Києва. Культура керування водіїв на вкрай низькому рівні. Автобус має 14 метрів і для безпечного виїзду на проїзну частину дороги необхідно вікно в тричі більше за габарити автомобіля та бажання водія попутного транспортного засобу пропустити автобус, а тому йому прийшлось проїхати невелику ділянку шляху для того щоб безпечно виїхати на проїзну частину дороги.

Згідно ПДР п. 8.4 правил дорожнього руху вказує на те, на які групи поділяються дорожні знаки. Яке порушення правил дорожнього руху в даному випадку розгледів інспектор 3 батальйону 2-ї роти УПП в Київській області ДПП старший лейтенант поліції Глущенко П.М., залишається невідомим, але на словах він вказав, що рух по узбіччю заборонений.

Згідно поняття узбіччя то по ньому можливо рухатись та стояти для екстреної зупинки та аварійної стоянки транспортних засобів чим і він скористався в даному випадку.Крім того, при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити (а.с. 30).

Відповідач або його представник в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 14,28 ).

В порядку ст. 162 КАС України, представником відповідача надіслано відзив на позовну заяву, в якому він просив в задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вимоги Позивача є безпідставними та необґрунтованими, а позовна заява не підлягає задоволенню. Також зазначив, що в позовній заяві відсутні підтвердження того, що позивача якимось чином було обмежено в гарантованих йому чинним законодавством правах, йому були роз`яснені його права, він надав пояснення, не заявляв клопотань, а сама незгода особи у вчиненні адміністративного правопорушення не є підставою для звільнення від відповідальності.Відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП, Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, з дотриманням вимог та норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом (а.с. 16-20).

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 205 КАС України).

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАБ921290 від 15.02.2019 року,15.02.2019 року близько «18» год. «37» хв. ОСОБА_1 керуючи автобусом «VAN» д.н. НОМЕР_1 , рухаючись 19 км автодороги М-06, пересік дорожню горизонтальну розмітку 1,2 та їхав по узбіччю чим порушив п. 8.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.(а.с. 2).

Разом з тим, суд вважає, що дана постанова була винесена без урахування всіх вимог закону.

Дослідивши складену постанову серії ЕАБ921290 від 15.02.2019 рокута матеріали справи, суд вбачає, що жодних пояснень свідків та доказів здійснення фото чи відео фіксації, які б підтвердили порушення позивачем ПДР України, зокрема, пересік дорожню горизонтальну розмітку 1,2 та їхав по узбіччю, крім викладених інспектором обставин, в постанові не міститься.

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КпА П України передбачено, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, поліцейським 3 батальйону 2-ї роти УПП в Київській області старшим лейтенантом поліції Глущенком П.М. при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити:найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.283 КУпАП, зокрема повинна буди обґрунтованою, в ній має бути викладено обставини порушення, відповідна ним норма закону, наведені пояснення особи, що притягається до відповідальності, докази, надано їм оцінку.

Доказів того, що позивачем скоєне адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем до суду надано не було та такі докази в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до п. 13 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 8.4 ПДР України, дорожні знаки поділяються на групи:a) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;е)таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, узбіччя - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней).

Згідно поняття узбіччя то по ньому можливо рухатись та стояти для екстреної зупинки та аварійної стоянки транспортних засобів чим і скористався ОСОБА_1 в даному випадку, оскільки на приборній панелі загорівся датчик, який вказав, що в нього відчинились двері багажного відсіку.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтею 62 Конституції України, частиною 1 статті 121, статтями 280, 283, 284, 293 КУпАП, статтями 2, 6, 19, 77, 78, 159, 242-246, 250, 286, 293, 295 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 3 батальйону 2-ї роти УПП в Київській області старшого лейтенанта поліції Глущенка Петра Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАБ921290 від 15.02.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко