Справа № 420/583/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/583/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 ,

Від відповідачів: Томашевська О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Лиманської районної ради Одеської області (67500, Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав, проспект 40-річчя Визволення, 1; ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

01.02.2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Лиманської районної ради Одеської області, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення сесії Лиманської районної ради Одеської області від 11.10.2018 №466-VII «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земель несільськогосподарського призначення (крім земель населених пунктів) Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів)».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28.02.2019 року. Відповідача зобов`язано опублікувати оголошення про оскарження рішення сесії Лиманської районної ради Одеської області від 11.10.2018 № 466- VII «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земель несільськогосподарського призначення (крім земель населених пунктів) Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів)» у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

26.02.2019 року за вх.№ЕП/1525/19 від представника відповідача надійшов лист, згідно якого відповідачем підтверджується розміщення оголошення про оскарження рішення на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року.

28.02.2019 року за вх.№7273/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Підготовче засідання, призначене на 28.02.2019 року, перенесено на 21.03.2019 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Аракелян М.М. на лікарняному.

07.03.2019 року за вх..№8281/19 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

18.03.2019 року за вх.№ЕП/2012/19 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

21.03.2019 року за вх.№10164/19 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11.04.2019 року.

Судове засідання, призначене на 11.04.2019 року, перенесено на 22.04.2019 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Аракелян М.М. на лікарняному.

Судове засідання, призначене на 22.04.2019 року, перенесено на 22.05.2019 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Аракелян М.М. на лікарняному.

У судовому засіданні 22.05.2019 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву у судовому засіданні у зв`язку із необхідністю додаткового вивчення матеріалів справи та призначено судове засідання на 06.06.2019 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви у заявах по суті справи позивачем зазначається, що позивач є власником земельної ділянки на території Красносільської сільської ради Лиманського району. Оскаржуваним рішенням, яке прийнято 11.10.2018 за №466-VII, з порушенням порядку опублікування його проекту та прийняття було затверджено технічну документацію щодо нормативної грошової оцінки, в тому числі, земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності. Як наслідок, нормативна оцінка земельної ділянки позивача значно збільшилась, з чим позивач не може погодитись, оскільки відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення було порушено процедуру оприлюднення повідомлення про підготовку проекту рішення як регуляторного акту та не прийнято до уваги думку територіальної громади. Також прийняттю рішення не передувала розробка аналізу регуляторного впливу в порушення вимог ч.ч.1,2 ст.8 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Такі дії свідчать про порушення відповідачем положень Конституції України, Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а також Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації». З цих підстав позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

28.02.2019 року за вх..№7273/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, а 18.03.2019 року за вх.№ЕП/2012/19 заперечення на відповідь на відзив. Представником відповідача висловлена позиція, згідно якої відповідач проти задоволення позову заперечує з підстав його неаргументованості. Оскаржуване рішення не є регуляторним актом у розумінні норм чинного законодавства, а тому і не може підпадати під вимоги опублікування проектів регуляторних актів. Незважаючи на це, відповідачем було повністю дотримано вимоги законодавства стосовно опублікування проекту акту із зазначенням дати такої публікації. Урахувавши роз`яснення Державної регуляторної служби України від 07.03.2018р., відповідач вважає, що оскаржуваний акт не є регуляторним у розумінні вимог Закону, оскільки не містить встановленої базової вартості 1кв.м. землі в грошовому еквіваленті, а тому не потребує оцінки та аналізу регуляторного впливу. Відповідачем не було допущено порушень норм чинного законодавства, у зв`язку із чим рішення не підлягає скасуванню, а позов не підлягає задоволенню.

У судове засідання 06.06.2019 року сторони з`явились. Представник позивача підтримала доводи, наведені в позовній заяві, та просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, посилаючись на аргументи, зазначені у заявах по суті справи, заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 мешкає у с АДРЕСА_2 району АДРЕСА_3 , є членом Лиманської районної територіальної громади.

Згідно Витягу №20987665 від 25.04.2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою с/рада Красносільська, Комінтернівський район, Одеська область (а.с. 22-23). У графі цільове призначення зазначено «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, вид використання: для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів промислово-складського призначення».

Рішенням Комінтернівської районної ради Одеської області від 04.04.2014 року №560-VI вирішено провести нормативну грошову оцінку земель несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Комінтернівського району Одеської області (а.с.17) (наразі Лиманський район Одеської області).

Рішенням Лиманської районної ради Одеської області від 11.10.2018 року №466-VII затверджено технічну документацію про нормативну грошову оцінку земель несільськогосподарського призначення (крім земель населених пунктів) Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів), що додається (а.с.18).

Рішення прийняте на підставі п.21 ч.1 ст.43 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ч.2 ст.23 ЗУ «Про оцінку земель», ст.ст.17,31 ЗУ «Про землеустрій» та враховуючи роз`яснення Державної регуляторної служби України (надалі - ДРСУ) від 07.03.2018р. «Щодо застосування органами місцевого самоврядування вимог ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» при прийнятті рішень про затвердження нормативної грошової оцінки земель».

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель району від 26.10.2018 року за №97-15-0.220-1669/0/200-18 земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 має нормативну грошову оцінку станом на 01.01.2018 року 6592377,37 грн (а.с.24).

Позивач наголошує, що база оподаткування його земельної ділянки земельним податком в результаті затвердження технічної документації оскаржуваним рішенням збільшилася понад ніж у 211 разів, а ставка земельного податку у 105 разів, чим порушуються його права та інтереси.

З приводу неправомірності прийнятого рішення від 11.10.2018 року позивач і звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Згідно положень ст..4 цього ж Закону місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема, гласності та підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб.

У відповідності до п.21 ч.1 ст. 43 цього Закону виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Положенням ст.23 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації.

Згідно ч.ч.2,4 ст.23 цього Закону підставою для відмови у затвердженні технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки земельних ділянок може бути лише її невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до закону нормативно-правових актів або розташування земель чи земельних ділянок на території іншої територіальної громади. Рішення про відмову в затвердженні технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки земельних ділянок має містити посилання на конкретні норми законів та прийнятих відповідно до закону нормативно-правових актів, яким суперечить відповідна технічна документація. Рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ч.12 цієї ж статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі Закон №1160) регуляторний акт - це:

прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;

прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Згідно положень цієї ж статті аналіз регуляторного впливу - документ, який містить обґрунтування необхідності державного регулювання шляхом прийняття регуляторного акта, аналіз впливу, який справлятиме регуляторний акт на ринкове середовище, забезпечення прав та інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави, а також обґрунтування відповідності проекту регуляторного акта принципам державної регуляторної політики.

Згідно ст.. 6 Закону №1160 громадяни, суб`єкти господарювання, їх об`єднання та наукові установи, а також консультативно-дорадчі органи, що створені при органах державної влади та органах місцевого самоврядування і представляють інтереси громадян та суб`єктів господарювання, мають право:

подавати до регуляторних органів пропозиції про необхідність підготовки проектів регуляторних актів, а також про необхідність їх перегляду;

у випадках, передбачених законодавством, брати участь у розробці проектів регуляторних актів;

подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, брати участь у відкритих обговореннях питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю;

бути залученими регуляторними органами до підготовки аналізів регуляторного впливу, експертних висновків щодо регуляторного впливу та виконання заходів з відстеження результативності регуляторних актів;

самостійно готувати аналіз регуляторного впливу проектів регуляторних актів, розроблених регуляторними органами, відстежувати результативність регуляторних актів, подавати за наслідками цієї діяльності зауваження та пропозиції регуляторним органам або органам, які відповідно до цього Закону на підставі аналізу звітів про відстеження результативності регуляторних актів приймають рішення про необхідність їх перегляду;

одержувати від регуляторних органів у відповідь на звернення, подані у встановленому законом порядку, інформацію щодо їх регуляторної діяльності.

Статтею 8 цього ж Закону встановлено, що стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу.

Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.

Відповідно до ст..9 Закону №1160 кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта.

Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта повинно містити:

стислий виклад змісту проекту;

поштову та електронну, за її наявності, адресу розробника проекту та інших органів, до яких відповідно до цього Закону або за ініціативою розробника надсилаються зауваження та пропозиції;

інформацію про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (назва друкованого засобу масової інформації та/або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект регуляторного акта та аналіз регуляторного впливу, або інформація про інший спосіб оприлюднення, передбачений частиною п`ятою статті 13 цього Закону);

інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань;

інформацію про спосіб надання фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями зауважень та пропозицій.

Статтею 13 Закону №1160 визначено способи оприлюднення документів, підготовлених у процесі здійснення регуляторної діяльності.

Так, план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Звіт про відстеження результативності регуляторного акта оприлюднюється шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації регуляторного органу, який прийняв цей регуляторний акт, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці цього регуляторного органу в мережі Інтернет.

При визначенні регуляторними органами друкованих засобів масової інформації, в яких публікуються документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті:

надається перевага офіційним друкованим засобам масової інформації;

забезпечується відповідність сфери компетенції регуляторного органу на відповідній території сфері розповсюдження друкованого засобу масової інформації.

Якщо в межах адміністративно-територіальної одиниці чи в населеному пункті не розповсюджуються друковані засоби масової інформації, а місцеві органи виконавчої влади, територіальні органи центральних органів виконавчої влади, органи та посадові особи місцевого самоврядування не мають своїх офіційних сторінок у мережі Інтернет, документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті, можуть оприлюднюватися у будь-який інший спосіб, який гарантує доведення інформації до мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці чи до відповідної територіальної громади.

Витрати, пов`язані з оприлюдненням документів, зазначених у частинах першій - третій цієї статті, фінансуються за рахунок розробників проектів регуляторних актів або регуляторних органів, які оприлюднюють ці документи.

У якості ключового аргументу стосовно протиправності прийнятого рішення позивач зазначає, що відповідачем порушено порядок опублікування та доведення до громадськості проекту відповідного рішення, а також не проведено аналізу регуляторного акту, який визначений ст.13 Закону №1160. Такі дії, на думку позивача, виключають можливість участі територіальної громади у вирішенні питання щодо затвердження нормативної грошової оцінки, а також виключають можливість прийняття обґрунтованого рішення з урахуванням як принципів діяльності органів місцевого самоврядування, так і регуляторної діяльності як окремої категорії.

Представником відповідача, в свою чергу, надані власні міркування, що ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення не є регуляторним актом як таке, адже не містить вартості грошової оцінки 1 кв. м. землі. Як наслідок, положення, які встановлюють вимоги щодо оприлюднення проекту регуляторного акту, не можуть бути застосовані до даних правовідносин, а загальні положення щодо оприлюднення районною радою своїх рішень, відповідачем дотримані.

Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши письмові докази у справі, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов наступного.

Для правильного вирішення спору необхідно з`ясувати, чи є оскаржуваний акт регуляторним та, якщо він дійсно є таким, чи дотримано відповідачем порядок його ухвалення.

Перш за все, суд наголошує на тому, що у справах, де оскарженню підлягає нормативно-правовий акт, який діє на невизначене коло осіб, суд має встановити, що у особи, яка подає позовну заяву, дійсно порушується захищуване право чи інтерес. Такого висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у Постанові від 16.10.2018 року у справі №522/7868/13. Так, Верховний Суд зазначив, що «посилаючись на те, що позивачем не доведено порушення його прав спірними рішеннями, суди попередніх інстанції не перевірили і не встановили, чи є позивач суб`єктом правовідносин, на які розповсюджують дію оскаржені рішення ради. Судові рішення не містять висновків про встановлення обставин чи є позивач орендарем земельної ділянки згідно договору оренди, укладеного з Одеською міською радою, на наявність якого посилався позивач, що свідчить про неповне з`ясування судами обставин справи і, як наслідок, передчасність висновків судів про відсутність підстав для задоволення позову».

Разом з цим, суд акцентує увагу на тому, що у рамках розгляду даної справи позивачем надано документальні підтвердження того, що його право власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 , яка знаходиться на території Лиманського району, дійсно стає під загрозу через те, що оподаткування земельної ділянки збільшується стократно. Крім цього, надано докази того, що встановлена нормативно-грошова оцінка землі є значно більшою, ніж середні показники по Україні, у зв`язку із чим виникає питання обґрунтованості прийняття такого рішення з урахуванням позиції територіальної громади.

Отже судом встановлено дійсне порушення прав та інтересів позивача оскаржуваним рішенням.

Аналізуючи доводи сторін стосовно визначення оскаржуваного акту таким, що є регуляторним, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст.1 Закону №1160 регуляторним органом є, в тому числі, орган місцевого самоврядування у випадках, встановлених законом.

Цією ж статтею визначено ознаки регуляторного акту, зокрема:

може бути як нормативно-правовим актом, так і не нормативно-правовим актом;

встановлює, змінює чи скасовує норми права;

застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб;

положення акту спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

Проаналізувавши наявні ознаки, застосувавши їх до спірного рішення, яке розглядається судом у рамках даної справи, суд дійшов висновку про те, що Рішення від 11.10.2018 року №466-VII «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земель несільськогосподарського призначення (крім земель населених пунктів) Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів)» є саме регуляторним актом, оскільки підпадає під визначення ст.1 Закону №1160.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.10.2018 року у справі №522/7868/13; ця правова позиція має враховуватись судом виходячи з положень ч.5 ст.242 КАС України.

Суд критично ставиться до доводів відповідача стосовно того, що самим рішенням не встановлюються будь-які конкретні вартісні показники нормативної грошової оцінки землі. Дійсно, рішення не встановлює конкретної вартості, однак рішенням затверджено технічну документацію, яка є результатом проведення нормативної грошової оцінки.

Згідно ст..20 Закону України «Про оцінку землі» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Тобто, рішення фактично вводить в дію результати нормативної грошової оцінки земель шляхом затвердження технічної документації. Таким чином, визнання рішення регуляторним актом чи ні з формальних підстав, на думку суду, є невірним, а дослідженню підлягає саме суть акту та правовідносин, на регулювання яких він спрямований.

До матеріалів справи позивачем надано Розпорядження Лиманської районної ради від 12.12.2017 року №78/2017-РР, згідно якого затверджено план діяльності з підготовки проектів регуляторних актів Лиманської районної ради на 2018 рік (а.с. 25).

У додатку до цього Розпорядження визначено (а.с.26), що проект акту «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земель несільськогосподарського призначення (крім земель населених пунктів) Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів)» включено у план діяльності відповідачем саме як регуляторний акт.

Даний факт відповідачем не заперечувався.

Таким чином, оскаржуване рішення сесії Лиманської районної ради Одеської області від 11.10.2018 №466-VII «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земель несільськогосподарського призначення (крім земель населених пунктів) Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів)», на думку суду, є регуляторним актом, порядок прийняття якого регулюється Законом №1160.

Встановивши даний факт та проаналізувавши відповідність оприлюднення оскаржуваного акту положенням законодавства, суд зазначає наступне.

Чинним законодавством встановлена необхідність оприлюднення рішень органів місцевого самоврядування шляхом їх висвітлення у друкованих засобах масової інформації та/або у мережі Інтернет. Разом з тим, пріоритет надається саме друкованим засобам масової інформації (ст.13 Закону №1160), а згідно положень Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», а саме ст..22, Закони України, постанови Верховної Ради України, укази та розпорядження Президента України, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України, постанови Верховного Суду України, рішення та висновки Конституційного Суду України, рішення органів місцевого самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних друкованих виданнях. У друкованих засобах масової інформації можуть публікуватися офіційні документи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інша публічна інформація відповідно до законодавства і на засадах, передбачених укладеним між такими органами та редакціями друкованих засобів масової інформації договором.

Тобто, оприлюднення акту повинно відбуватись у друкованих засобах масової інформації, а за необхідності у якості додаткового механізму забезпечення гласності діяльності у мережі Інтернет.

Разом з тим, у разі такого розміщення акту або його проекту у мережі Інтернет суб`єкт владних повноважень автоматично зобов`язується надати повну та вичерпну інформацію стосовно прийнятого акту.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР визначено, що рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію, а також відповідно до Закону №1160-IV ці рішення є регуляторними актами, приймаються з урахуванням вимог цього ж закону .

Згідно зі статтею 9 Закону №1160-IV кожний проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта.

Так, згідно з частиною 2 статті 13 цього Закону повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Тобто, Законом передбачена можливість повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта, зокрема, шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет, у разі відсутності у розробника такого проекту друкованого засобу масової інформації.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні» засобами масової інформації» діяльність місцевих органів державної влади та органів місцевого самоврядування висвітлюється в друкованих засобах масової інформації регіональної та місцевої сфери розповсюдження.

Відповідно до вимог статті 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

Суд погоджується із твердженням позивача, що відсутні докази оприлюднення проекту рішення з аналізом регуляторного впливу в порядку, передбаченому ст.ст.4,6 ,9, 13 Закону №1160, ст.15 ЗУ «Про доступ» до публічної інформації, п.3.3.11 Регламенту роботи Лиманської районної ради VII скликання, чим порушено право позивача подавати пропозиції та зауваження щодо проекту регуляторного акту.

Крім цього, не спростовано твердження позивача, що оскаржуване рішення згідно вимог ст.12 Закону №1160, ст.15 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», п.п.4.1.4, 4.1.5 Регламенту Ради не було опубліковано у районній газеті «Слава Хлібороба».

Щодо посилань відповідача на опублікування проекту на офіційному сайті Ради, суд зазначає, що відповідачем не спростовано твердження ОСОБА_2 ё що на час його звернення з позовом до суду оголошення на сайті Ради не містило дати його публікації, дата з`явилась після його звернення з позовом (а.с.19,77).

Разом з тим, до суду не надано доказів оприлюднення саме технічної документації, яка є додатком до оскаржуваного рішення.

Представник відповідача у відзиві на позов та у запереченні на відповідь на відзив наголосив, що оприлюднення технічної документації у друкованих засобах масової інформації є ускладненим у зв`язку із обсягами документації, яка підлягає друку.

Разом з тим, з наданих до суду копій газети «Слава хлібороба» №52 (9754) арк..1, 7 не вбачається факту оприлюднення ані затвердженої технічної документації, ані самого рішення (а.с. 72-73).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не дотримано порядку оприлюднення регуляторного акту та його проекту.

Суд окремо акцентує увагу на тому, відповідачем не надано будь яких доводів, які б обґрунтовували відсутність належного проведення заходів на забезпечення аналізу регуляторного впливу акту. Відсутні будь-які письмові докази, які б свідчили про те, що відповідачем надавалась інформація стовно місця опублікування технічної документації або її проекту, порядку надання пропозиції та зауважень, порядку ознайомлення із технічною документацією тощо.

Такі дії, на думку суду, свідчать про недотримання відповідачем приписів ст. 6 Закону №1160, яким, зокрема, встановлено права членів територіальної громади ознайомлюватись із проектами рішень та надавати свої пропозиції, зауваження.

Стаття 9 чітко та без виключень встановлює, що проект регуляторного акта разом з відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 Закону № 1160-IV, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення проекту цього регуляторного акта.

Однак, в порушення зазначеного, оприлюднення проекту забезпечено не було.

Зокрема, Верховний Суд у Постанові від 16.10.2018 року у справі №522/7868/13 дійшов висновку, що у даній категорії справ необхідно, зокрема, «встановити, чи є позивач суб`єктом правовідносин, на які розповсюджують дію оскаржені рішення ради; чи було оприлюднено проекти спірних рішень в друкованих засобах масової інформації регіональної та місцевої сфери розповсюдження».

Вирішення цих питань у даному процесі слугувало підставою з`ясування необхідних для правильного вирішення спору обставин.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов наступних висновків:

оскаржуване рішення сесії Лиманської районної ради Одеської області від 11.10.2018 №466-VII «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земель несільськогосподарського призначення (крім земель населених пунктів) Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів)», є регуляторним актом, а тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»;

відповідачем не дотримано порядку оприлюднення проекту та самого регуляторного акту, що на думку суду, є важливим для визнання рішення правомірним та таким, що відповідає нормам чинного законодавства;

проект регуляторного акта разом з відповідним аналізом регуляторного впливу у спосіб, передбачений статтею 13 Закону № 1160-IV, відповідачем не були оприлюднені.

Суд відхиляє позицію відповідача стосовно урахування при ухваленні оскаржуваного рішення листа-роз`яснень ДРСУ від 07.03.2018р., оскільки вона не ґрунтується на нормі ст.19 Конституції України та суперечить критеріям оцінки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а саме - п.1 ч.2 ст.2 КАС України.

Роз`яснення Державної регуляторної служби України від 07.03.2018р. не є нормативно-правовим актом та не можуть бути покладені в основу рішень Ради. Крім того, його урахування при прийнятті рішення №466-VII суперечить власній позиції відповідача, який включив розробку цього рішення у план діяльності з підготовки проектів регуляторних актів розпорядженням від 12.12.2017р. (а.с.25-26).

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 до Лиманської районної ради Одеської області підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що чинним законодавством, з урахуванням особливостей окремих видів актів, встановлено способи судового захисту.

Так, згідно ст..5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці пов`язує визначення ефективного судового захисту саме з відповідним змістом заявлених позовних вимог, тобто з визначенням належного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів особи.

Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

Відповідно до ч.ч.2,3,9 ст.264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності. Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Таким чином, з урахуванням зазначених норм, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та нечинним рішення сесії Лиманської районної ради Одеської області від 11.10.2018 №466-VII «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земель несільськогосподарського призначення (крім земель населених пунктів) Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів)».

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують, не мають істотного значення для висновків суду. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) (а.с. 31).

Таким чином, з урахуванням того, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, стягненню з Лиманської районної ради Одеської області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) підлягають 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) витрат зі сплати судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 264 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Лиманської районної ради Одеської області (67500, Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав, проспект 40-річчя Визволення, 1; ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та нечинним рішення сесії Лиманської районної ради Одеської області від 11.10.2018 №466-VII «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земель несільськогосподарського призначення (крім земель населених пунктів) Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів)».

Стягнути з Лиманської районної ради Одеської області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім)грн. 40 коп. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 18.06.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.