Справа № 120/1896/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

18 червня 2019 р. Справа № 120/1896/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк Михайло Васильович, розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини 3 статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

В силу вимог частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" станом на 01.01.2019 року встановлено розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб - 1921 гривня.

Відповідно до матеріалів позовної заяви позивачем заявлена вимога про скасування чотирьох податкових повідомлень-рішень на загальну суму 1627,59 грн. Тобто, позивачем заявлена майнова вимога на суму 1627,59 грн., у зв`язку з чим розмір судового збору має становити 768,40 грн. (тобто мінімальний розмір, передбачений п. 1 ч. 3 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір").

Судовий збір у відповідному розмірі ОСОБА_1 не сплачений, однак в матеріалах позову наявне клопотання останньої про звільнення її від сплати судового збору. Таке клопотання мотивоване тим, що місячний дохід позивачки складає її пенсія в розмірі 3489,33 грн., що є меншим за розмір прожиткового мінімуму у цінах квітня 2019 року у розрахунку на місяць на одну особу, який становить 3639 грн. Таким чином позивач вважає, що оскільки вона сама себе утримує, тому фізично не спроможна сплатити судовий збір в сумі 768,40 грн. та прожити наступний місяць за 2720,93 грн. залишку її пенсії.

При розгляді та вирішенні вказаного клопотання суд враховує наступне.

Частиною другою статті 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення застосовується, обумовлені статтею 8 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Суд також виходить з того, саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку із цим обставини, пов`язані небажанням сторони сплатити судовий збір, в тому числі її фінансова спроможність, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Відповідно до пункту 11 Рекомендацій щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, що прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи, прийняття до судочинства не повинно обумовлюватися сплатою стороною державі будь-якої грошової суми, розміри якої нерозумні стосовно до даної справи; у тій мірі, в якій судові витрати є явною перешкодою для доступу до правосуддя, їх слід, по можливості, скоротити або анулювати.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

У справі "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) Суд нагадує, право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, 8225/78, п. 57).

Разом з тим, Суд вважає, що встановлюючи таке регулювання, Договірні держави користуються певною свободою розсуду; застосовані обмеження не повинні обмежувати доступ, що залишається індивідууму таким чином або в такій мірі, що сутність права порушується; обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законної мети і якщо не існує розумного співвідношення пропорційності між використаними засобами та метою, яку потрібно досягти; національні суди надають звільнення від судових зборів тим заявникам, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (Marina v. Latvia, № 46040/07, п. 50, 52); такі особливості, як здатність заявника сплатити судові збори, та стадія розгляду справи, враховуються при оцінці того, чи був порушений доступ до суду (Paykar Yev Haghtanak Ltd v. Armenia, № 21638/03, п. 48); обмеження суто фінансового характеру, які абсолютно не пов`язані з перспективами успішності позову, повинні бути предметом особливо суворого розгляду з точки зору інтересів правосуддя (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, № 39199/98, п. 65).

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 686/114/16-ц, положення Закону України "Про судовий збір" не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи; у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі "Kniat v. Poland", заява № 71731/01; п. 63- 64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі "Jedamski and Jedamska v. Poland", заява № 73547/01).

Як убачається із матеріалів даної справи розмір судового збору при зверненні до суду із цим позовом становить 768,40 грн., тобто це мінімальний розмір судового збору, який сплачується заявником фізичною особою як за вимогами майнового характеру так і за вимогами немайнового характеру.

Місячний розмір пенсії позивачки становить 3489,33 грн. Однак, мінімальна пенсія за віком в нашій державі з 01.01.2019 року (з урахуванням положень пункту 2 стaтті 7 Закону України №1058), визначена в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та становить 1497 грн.

В якості обґрунтування підстав звільнення від сплати судового збору позивач зазначає, що неспроможна сплатити судовий збір в розмірі 768,40 грн. та прожити наступний місяць за 2720,93 грн., що на 918,07 грн. менше за фактичний розмір прожиткового мінімуму.

З цього приводу суд зазначає, що навіть той залишок пенсії про який вона зазначає в сумі 2720,93 грн. є фактично більшим у понад півтора рази від мінімальної пенсій за віком та прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (пенсіонерів). При цьому аналіз практики надходжень до окружного адміністративного суду позовних заяв позивачів пенсіонерів, які отримують мінімальний розмір пенсії за віком, у справах щодо оскарження ними рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат чи інших соціальних виплат, у яких ставка судового збору також становить 768,40 грн., свідчить про те, що такі особи сплачують відповідний розмір судового збору.

У даному випадку позивач отримує пенсію, розмір якої більш аніж у двічі перевищує розмір мінімальної пенсії за віком. Виходячи із матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 має у своїй власності декілька об`єктів нерухомого майна, тобто її майновий стан не є таким, що не дозволяє їй сплатити судовий збір у мінімальному розмірі в сумі 768,40 грн.

Виходячи із характеру спору, предмету заявлених позовних вимог та майнового стану позивачки, обов`язок сплати судового збору при зверненні до суду жодним чином не може розцінюватися як обмеження доступу до правосуддя у даному конкретному випадку, оскільки можливість сплати судового збору в сумі 768,40 грн. у позивачки існує.

З урахуванням вищенаведеного суд прийшов до висновку про неможливість задоволення клопотання позивачки про звільнення її від сплати судового збору.

Отже, позовну заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без руху, запропонувавши останній у встановлений судом строк надати докази сплати судового збору в сумі 768,40 грн. Судовий збір має бути сплачено за наступними реквізитами: УК у м.Вінниці/м.Вінниця/22030101, , Банк одержувач: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, р/р 4001, призначення платежу: судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Вінницький окружний адміністративний суд.

За правилами визначеними частиною 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 132, 133, 160, 162, 169 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання позивача про звільнення її від сплати судового збору.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без руху.

3. Запропонувати позивачу у 10-денний строк з дня отримання копії даної ухвали усунути недоліки позовної заяви та надати суду докази сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 768,40 грн.

4. Дану ухвалу направити позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 КАС України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович