Справа № 160/3478/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Справа № 160/3478/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправними дії, визнання протиправним та скасування рішення та
зобов`язання вчинити певні дії, -
17.04.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 09 листопада 2018 року №3106/03.20-26 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 17 вересня 1984 року по 30 вересня 1987 року на посаді гірничого майстра підземного з повним робочим днем у шахті та період навчання в Криворізькому гірничорудному інституті з 01 вересня 1979 р. по 09 серпня 1984 р., призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» починаючи з 05.11.2018 року.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, проте рішенням відповідача було відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Позивач вважає рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим просив суд позовні вимоги задовольнити.
22.04.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
13.05.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що надана відповідачем відмова є обґрунтованою та прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та не надано документів, які підтверджують стаж, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 05.11.2018 року позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст.114 Закону України «»Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням №3106/0320-26 від 09.11.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку ненаданням позивачем довідки, яка підтверджує пільговий характер роботи.

Позивач не погоджується із вказаною відмовою та вважає її такою, що не відповідає вимогам законодавства, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються трудові пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років) та соціальні пенсії.

Умови та особливості призначення пенсії за віком окремим категоріям працівників визначені у ст.ст.12-18 вказаного Закону. Вказані норми права передбачають призначення пенсії за віком на загальних підставах; пенсії за віком на пільгових умовах; особливості пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії, пенсії громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи; пенсії за віком інвалідам, учасникам війни, сім`ям загиблих (померлих) військовослужбовців осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських; пенсії за віком багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства, а також пенсії за віком окремим категоріям громадян.

Згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон 1788) та ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 (далі - Закон №1058) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому, пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року №383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Так, пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

Суд зазначає, що у відповіді відповідача відсутні будь-які посилання щодо невідповідності даних, зазначених у трудовій книжці, помилок у їх оформленні, а лише вказано на ненадання довідки яка підтверджує пільговий стаж.

З матеріалів справи вбачається, що відомості трудової книжки позивача містить відомості, відповідно до яких позивач:

- з 14.09.1978 по 23.08.1979 прийнятий учнем токаря в цех № 55 на Криворізький турбінний завод «ВОСХОД», на підставі наказу №63-кр від 04.09.1978 та звільнений у зв`язку з вступом на навчання наказ №33-к(ц) від 24.08.1979 року;

- з 17.06.1982 по 05.08.1982 прийнятий на шахту РУДОУПРАВЛІННЯ ім.Ілліча гірничим робітником 2 розряду на практику на підставі розпорядження №50/к від 18.06.1982 року та звільнений, у зв`язку із закінченням виробничої практики на підставі розпорядження №10-к від 05.08.1982 року;

- з 23.06.1983 по 01.08.1983 прийнятий на шахту ОКС гірничим робітником під землею 2 розряду на період виробничої практики на підставі розпорядження №12-к від 23.06.1983, звільнений, у зв`язку із закінченням виробничої практики на підставі розпорядження №13-к від 01.08.1983 року;

- з 01.09.1979 по 09.08.1984 зарахований до числа студентів денного відділення Криворізький гірничорудний інститут на підставі наказу №852-с від 23.08.1979 року та відрахований у зв`язку із закінченням інституту на підставі наказу №698-с від 29.06.1984 року;

- з 17.09.1984 по 30.09.1987 прийнятий на підприємство «Кіровське шахтобудівне управління тресту «Стахановвуглебуд» гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті на підставі наказу №218 від 25.09.1984 та звільнений відповідно до ст.38 КЗпП УРСР за власним бажанням на підставі наказу №101к від 01.10.1987 року;

- з 08.10.1987 по 14.09.1989 прийнятий на Кіровське СП ТУ №59 майстром виробничого навчання підземних спеціальностей на підставі наказу №164 від 06.10.1987 року та звільнений за власним бажанням на підставі наказу №130 від 11.09.1989 року;

- з 13.10.1989 по 14.08.1992 прийнятий на роботу на Криворізький завод «ВОСХОД» в цех №30 призначений майстром ІІІ групи на підставі наказу №122-к від 11.10.1989 року та звільнений за згодою сторін на підставі наказу №34 ку від 21.08.1992 року;

- з 19.08.1992 по 10.01.1994 прийнятий на Мале колективне підприємства «ВЕСТА» майстром на підставі наказу №41 від 19.08.1992 року та звільнений за власним бажанням на підставі наказу №76 від 10.01.1994 року;

- з 27.02.1994 по 30.11.1995 прийнятий на Мале приватне підприємство «ОЛЬВІЯ» головним інженером на підставі наказу №1 від 27.02.1994 року та звільнений за власним бажанням на підставі наказу №48 від 30.11.1995 року;

- з 01.12.1995 по 17.05.1996 прийнятий на роботу на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сматус» на посаду начальника виробничої дільниці на підставі наказу №105 від 30.11.1995 року та звільнений за власним бажанням на підставі наказу №45 від 17.05.1996 року;

- з 19.08.1996 по 27.06.2000 року прийнято на роботу в Криворізьку середню школу-інтернат для дітей сиріт №9 на посаду вихователя на підставі наказу №20 від 10.08.1996 року та звільнений за власним бажанням на підставі наказу №14-3 від 27.06.2000 року;

- з 13.09.2000 прийнятий на роботу на Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «КРІВОРІЖСТАЛЬ» на посаду майстра основного змінного майстра основної виробничої дільниці з виробництва колосників ЦМК;

- 23.03.2001 року переведений на посаду начальника дільниці підготовки виробництва ЦМК на підставі наказу 283/1 від 23.03.2001 року;

- 02.07.2002 року переведений на посаду начальника зміни ЦМК на підставі наказу №849/л від 02.07.2002 року;

- 27.03.2004 звільнений за власною ініціативою на підставі розпорядження №16 від 27.03.2004 року;

- 01.04.2004 прийнятий на ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в управління відділ головного механіка начальником бюро ремонтів на підставі наказу №376 від 31.03.2004 року;

- 01.06.2005 переведений в цех підготовки виробництва та складського господарства заступником начальника цеху на підставі розпорядження №513 від 01.06.2005 року;

- 17.03.2009 року переведений в управління по забезпеченню виробництва начальником дільниці по забезпеченню виробництва на підставі наказу №211 від 17.03.2009 року;

- 02.08.2010 року переведено начальником дільниці цеху підготовки виробництва та складського господарства на підставі наказу №1326 від 02.08.2010 року;

- 25.05.2011 переведений начальником цеху підготовки виробництва та складського господарства на підставі наказу №339 від 25.05.2011 року;

- 23.04.2018 переведено механіком з ремонту вантажопідіймальних механізмів дільниці №5 з ремонту технологічного устаткування управління дробильно-транспортного комплексу на підставі наказу №290 від 20.04.2018 року.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву було вказано, що не було зараховано до пільгового стажу період роботи позивача з 17.09.1984 року по 30.09.1987 року гірничим майстром підземним в шахті на підприємстві «Кіровське Шахтобудівне управління тресті «Стахановвуглебуд», у зв`язку з тим, що позивач не надав уточнюючу довідку.

Суд звертає увагу, що зазначені записи в трудовій книжці позивача чітко містять відомості щодо характеру роботи позивача у спірні періоди з повним робочим днем під землею. Також, в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, записи завірені підписом повноважної особи та печаткою, які оформлені належним чином. Даний факт відповідачем не оспорюється, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для подання позивачем уточнюючої довідки.

Також, у відзиві на позовну заяву вказано про неможливість зарахування до пільгового стажу період з 01.09.1979 року по 09.08.1984 року період навчання за кваліфікацією гірничого інженера будівельника у Криворізькому гірничорудному інституті, який на думку відповідача не відноситься до професійно-технічного закладу.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Статтею 18 вказаного Закону визначено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.

Згідно з частиною 4 статті 19 вказаного Закону професійно-технічні навчальні заклади незалежно від форм власності та підпорядкування розпочинають діяльність, пов`язану з підготовкою кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що відповідно до диплому КВ №644192 позивач навчався у Криворізькому ордену ОСОБА_2 гірничорудного інституті. Суд зазначає, що диплом є державного зразка та відноситься до професійно-технічної освіти. Відповідачем не надано до суду жодного спростування того, що даний навчальний заклад не відноситься до професійно-технічної освіти, а тому суд дійшов висновку щодо необґрунтованості відмови відповідача у не зарахуванні до пільгового стажу позивача період навчання.

Крім того, суд звертає увагу, що оскаржуване рішення відповідача містить лише загальне посилання на норми законодавства та неподання позивачем уточнюючої довідки.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивачу та прийнятті рішення про таку відмову.

Щодо зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 17 вересня 1984 року по 30 вересня 1987 року на посаді гірничого майстра підземного з повним робочим днем у шахті та період навчання в Криворізькому гірничорудному інституті з 01 вересня 1979 р. по 09 серпня 1984 р., призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» починаючи з 05.11.2018 року, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 768,40 грн., що документально підтверджується квитанцією №2670 від 12.04.2019 року.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат пов`язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 384,20 грн., що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246,257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ) про визнання протиправними дії, визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 09 листопада 2018 року №3106/03.20-26 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.11.2018 року (дати звернення) про призначення пенсії за віком на пільгових з урахуванням статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв