Справа № 1440/2054/18
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2054/18
Категорія: 12.3. Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В. , Коваля М.П.

розглянувши у порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач, МВСУ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області про визнання протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо призначення одноразової грошової допомоги в силу ч. 6 ст. 23 ЗУ "Про міліцію" в зв`язку з настанням інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ та зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 № 850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законодавством станом на 26.02.2018 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 29.05.2007 року був звільнений з органів внутрішніх справ за станом здоров`я. 26.02.18 пройшов огляд у Міжрегіональному МСЕК №1, за результатами якої встановлено 3 групу інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. З огляду на це, 09.07.18 позивач звернувся до УМВС України в Миколаївській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги в силу ч. 6 ст.23 ЗУ "Про міліцію" в зв`язку з настанням інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби, однак відповідачем безпідставно відмовлено у її задоволенні, мотивую це тим, що термін між первинним встановленням втрати працездатності та повторним оглядом МСЕК перевищує два роки, а тому законних підстав для виплати одноразової допомоги не має. Відмова відповідача є незаконною, так як чинним законодавством не передбачено таку підставу для відмови у виплаті однаразової грошової допомоги як перевищення дворічного терміну.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10,м. Київ,01601 ) задоволено.

Визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справи.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.15 №850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10,м. Київ,01601 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 704,80 гривень (сімсот чотири грн. вісімдесят коп.).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, та просить, зокрема: рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року по справі №1440/2054/18 скасувати та відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що до МВС України жодних документів стосовно призначення одноразової допомоги позивачу не надходило, а отже жодних рішень із даного питання МВС України не приймалось. МВС України вважає безпідставною вимогу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу, то вказана вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача. Також відповідач послався на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.05.18 у справі №822/1654/16.

Також апелянт звертає увагу на те, що на момент подачі заяви про виплату, ОСОБА_1 до неї не додано оригіналу довідку медико - соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках) що передбачено пунктом 2 частиною 7 Порядку, що унеможливило складання висновку та направлення його до МВС України для прийняття рішення про виплату

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 30.10.1992.

29.05.07 року ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ за станом здоров`я, з урахуванням того, що за наслідками проходження медичного огляду встановлено ступінь втрати професійної працездатності 20%.

26.02.2018 року ОСОБА_1 пройшов огляд у Міжрайонному МСЕК № 1, за результатами якого ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, про що надано Довідку серії 12 ААА №275672.

09.07.2018 року позивач звернувся до УМВС України в Миколаївській області із заявою про виплату йомц одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" в зв`язку з настанням інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Управління МВС в Миколаївській області листом від 07.08.2018 №Д-136/38/05-2018 року повідомило позивача про відсутність підстав для призначення та виплати одноразової допомоги у разі встановлення інвалідності через захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, пославшись при цьому на п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.15 №850 (далі - Порядок №850), за яким термін між первинним встановленням ступеня втрати працездатності та повторним не повинен перевищувати два роки.

Не погоджуючись з наданою відповіддю, позивач 22.08.18 року звернувся до суду з цим позовом.

17.09.2018 року листом №Д-136/38/05-2018 Управління МВС України в Миколаївській області повідомило позивача про необхідність надання повного пакету документів до МВС України.

З врахуванням цього, позивачем 17.10.2018 подано заяву про виплату ОГД в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності з необхідним пакетом документів ( довідка МСЕК, копія довідки до акту огляду МСЕК, копія постанови ВЛК (свідоцтво про хворобу) щодо причинного зв`язку захворювання з проходженням служби, копія паспорту, копія РНОКПП).

В свою чергу, листом від 12.11.18 року №Д-170/38/05-2018 Управління МВС в Миколаївській області повідомило позивача про те, що в зв`язку з отриманням відповіді з Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" та Головного управління ПФУ в Миколаївській області, листом від 07.11.18 №680/38/05-2018 направлено пакет документів до ДФОП МВС України для визначення права на призначення та виплату ОСОБА_1 ОГД.

В подальшому, Управління МВС України в Миколаївській області листом від 14.12.18 р. повідомило позивача про повернення матеріалів для призначення та виплати ОСОБА_1 ОГД без прийняття рішення про призначення у зв`язку із тим, що термін між первинним оглядом МСЕК (25.05.17) та повторним (26.02.18) перевищує два роки, що за умовами п. 4 Порядку №850 не дає права на отримання грошової допомоги ( лист ДФОП МВС України від 06.12.18 №15/2-4004).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 , посилався на те, що після надходження передбачених Порядком №850 документів МВС України зобов`язане було прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги, однак, відповідач, не прийнявши жодного з зазначених вище рішень, всупереч вимог пункту 9 Порядку №850, Управління МВС України в Миколаївській області листом від 14.12.18 повідомило позивача про повернення матеріалів для призначення та виплати ОСОБА_1 ОГД без прийняття рішення про призначення у зв`язку із тим, що термін між первинним оглядом МСЕК (25.05.17) та повторним (26.02.18) перевищує два роки, що за умовами п. 4 Порядку №850 не дає права на отримання грошової допомоги ( лист ДФОП МВС України від 06.12.18 №15/2-4004). При цьому, суд першої інстанції вважає, що лист Департаменту фінансово-облікової політики МВС України до Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївської області від 06.12.2018 №15/2-4664 та лист УМВС України в Миколаївській області від 14.12.18 за №Д-170/38/08-2018 і є тим самим рішенням про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у розумінні п.9 Порядку №850.

Тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції та при вирішенні даного спору, виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розділом XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Порядок підстав та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджено Постановою КМУ від 21.10.2015 року №850.

Відповідно до пункту 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку № 850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цього Порядку документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, Управління МВС України в Миколаївській області листом від 14.12.18 р. повідомило позивача про повернення матеріалів для призначення та виплати ОСОБА_1 ОГД без прийняття рішення про призначення у зв`язку із тим, що термін між первинним оглядом МСЕК (25.05.17) та повторним (26.02.18) перевищує два роки, що за умовами п. 4 Порядку №850 не дає права на отримання грошової допомоги ( лист ДФОП МВС України від 06.12.18 №15/2-4004).

Відтак, відповідач всупереч п. 9 Порядку № 850, МВС України не прийняло за результатом розгляду документів про виплату позивачу одноразової грошової допомоги жодного з вищезазначених рішень.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що спосіб, у який МВС України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, ні Законом №565-ХІІ та Порядком №850 не передбачені.

Пункт 4 Порядку №850, на який посилається апелянт як на підставу для повернення документів щодо призначення позивачу допомоги, не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група чи інша причина інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

Вказана норма Порядку № 850 регулює лише порядок визначення розміру допомоги, проте не встановлює підстави для її призначення та виплати.

Щодо посилання відповідача на п.4 Порядку №850, то відповідно до ч.5 ст.242 КАС України суд при застосуванні зазначеної норми права враховує правові позиції Верховного Суду викладені у постановах по аналогічним адміністративним справам.

З цього приводу Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 по справі №808/1866/16 зазначив, що Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/72289300#).

Аналогічні висновки зробив Верховний Суду у постановах від 16.05.2018 по справі №817/396/16 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/74034975), від 18.10.2018 по справі №369/13187/17 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/77249096).

З огляду на все вищевикладене, позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги в зв`язку із інвалідністю є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.15 №850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі "Чуйкіна проти України" ЄСПЛ зазначив, що порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10 липня 2003 року у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II).

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Слід зазначити, що прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура.

Згідно Рекомендацій Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Колегія суддів зазначає, що Порядком № 850 передбачено повноваження саме МВС приймати рішення за наслідками розгляду поданих документів.

Cуд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені чинним законодавством, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути подану позивачем заяву про призначення одноразової грошової допомоги разом із доданими до нього документами та прийняти відповідне рішення, за наслідком такого розгляду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення документів про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності та зобов`язання відповідача розглянути документи про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та в порядку, визначеному пунктом 9 Порядку № 850.

Інші доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно положень ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до вимог ст. 317 КАС України, резолютивна частина судового рішення підлягає зміні у викладені абзацу другого резолютивної частини у наступній редакці ї: « зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути питання щодо прийняття рішення про призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги,…», а в іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року - змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини зазначеного рішення у наступній редакції: " зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути питання щодо прийняття рішення про призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.15 №850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму».

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Коваль М.П.