Справа № 757/170/18-а
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 червня 2019 року № 757/170/18-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Пенсійного фонду України,

Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

Красноармійського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дії Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Красноармійського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зупинення та невиплати пенсії пенсіонеру, зобов"язавши нарахувати ОСОБА_1 , який постійно проживає за межами України - в державі Ізраїль пенсію за віком.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Конституцію України, закони України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та зазначає про протиправність дій відповідача щодо зупинення виплати пенсії, оскільки він, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України має такі ж конституційні права, як й інші громадяни України.

Від Пенсійного фонду України надійшов відзив на позов, в якому відповідач посилається на Конституцію України, Закон України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", Положення про Пенсійний фонд України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об"єднані управління, затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, та зазначає, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України. Одночасно відповідач вказує, що у разі набуття громадянства держави Ізраїль позивач втрачає право на отримання пенсії в Україні. Також представник відповідача зазначив, що Пенсійний фонд України не наділений повноваженнями щодо виплати пенсії.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позов, в якому відповідач посилається на закони України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", "Про боротьбу з тероризмом", Указ Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи з подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", Постанову Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей", Положення про Пенсійний фонд України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затверджене постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2006 № 22-1, та зазначає, що в головного управління відсутні повноваження щодо поновлення виплати пенсії позивачу, рішення щодо відмови в поновленні пенсії головне управління не приймало. Разом з тим, відповідач зазначає про неможливість поновлення виплати пенсії позивачу без паперової пенсійної справи.

Красноармійським об"єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області відзив на позов не подано.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

15 липня 1994 року ОСОБА_1 Управлінням Пенсійного фонду України Ворошиловського району м. Донецька призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується копією пенсійного посвідчення.

У позові позивач зазначає, що тривалий час проживає в країні Ізраїль та вказує, що з невідомих причин Управління Пенсійного фонду України Ворошиловського району м. Донецька не нараховує та не виплачує належну йому пенсію.

Представник Пенсійного фонду України у відзиві зазначає, що ОСОБА_1 30.03.2010 звертався до Пенсійного фонду України із заявою від 30.03.2010 про поновлення виплати пенсії, в якій повідомляв про виїзд на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

З урахуванням наведеного та враховуючи загально відому позицію органів Пенсійного фонду України щодо припинення виплат пенсії за час перебування громадян за кордоном, суд виходить з того, що позивачу у 2000 році Управлінням Пенсійного фонду України Ворошиловського району м. Донецька припинено виплату пенсії з підстав виїзду ОСОБА_1 на постійне місце проживання до держави Ізраїль. Доказів зворотнього суду не надано.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За приписами пункту 2 частини першої статті 49 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1058-IV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону № 1058-IV встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, суд зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до Закону України "Про Конституційний Суд України" та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.07.2018 у справі №757/42126/15-а.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ прийшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність у громадян України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон права на отримання пенсії.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із соціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії.

Розділом ІІ Порядку №22-1 визначені документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 1.7 Порядку №22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Розділом ІІ Порядку №22-1 визначені документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно із пунктом 2.8. Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.22 Порядку №22-1 визначено, що документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання.

Відповідно до п.2.23 Порядку №22-1, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Згідно із п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд зазначає, що передумовою для відновлення виплати пенсії є звернення особи із відповідною заявою до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії. При цьому, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Як встановлено судом, позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Ворошиловського району м. Донецька.

13 квітня 2014 року в Україні оголошено про початок антитерористичної операції без введення воєнного стану із залученням Збройних сил України. Зоною проведення антитерористичної операції охоплено Донецьку і Луганську області.

До Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085, включено м. Донецьк.

Як зазначив у відзиві представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" Управління Пенсійного фонду України Ворошиловського району м. Донецька здійснило заміну юридичної адреси: 85302, м. Красноармійськ, вул. Свердлова, 154. Проте, посадові особи Управління Пенсійного фонду України Ворошиловського району м. Донецька за новою адресою до виконання покладених функціональних повноважень з 01.12.2014 не приступили, звільнилися за власним бажанням та працюють на території непідконтрольній українській владі. Приміщення, печатки, пенсійні справи та інші матеріальні цінності управління Пенсійного фонду України Ворошиловського району м. Донецька захоплені представниками озброєних формувань непідконтрольній владі територій. Не було дозволено вивезти на територію підконтрольну українській владі жодних документів, атрибутів та товарно-матеріальних цінностей. По даному факту порушено кримінальне провадження № 0000456 від 11.06.2016.

З урахуванням наведеного, позивач із заявою про відновлення виплати пенсії звертався до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Красноармійського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Листом від 21.09.2017 за № 12997/0-18 Пенсійний фонд України повідомив позивача, що роз"яснення щодо порядку поновлення виплати пенсії надані листом від 31.01.2017 № 526/О-11 та вказано про неможливість надання інформації щодо пенсійного забезпечення, оскільки матеріали пенсійної справи знаходяться на території, яка тимчасово не контролюється українською владою.

Листом від 18.09.2017 за № 1063-0-01 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача про відсутність правових підстав для виплати пенсії, оскільки згідно відомостей Центральної бази даних отримувачів пенсій Інформаційного центру персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 не значиться.

Красноармійське об"єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 18.09.2017 повідомило позивача, що не має права проводити призначення/перерахунки та виплачувати пенсії за час реального функціонування Управлінні Пенсійного фонду України Ворошиловського району м. Донецька.

Разом з тим, суд зазначає про необгрунтованість доводів Красноармійського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відсутності права проводити призначення/перерахунки та виплачувати пенсії за час реального функціонування Управлінні Пенсійного фонду України Ворошиловського району м. Донецька, оскільки як встановлено судом фактично вказане управління не функціонує.

При цьому, відповідно до Постанови Правління Пенсійного фонду України від 03.09.2018 № 19-1 "Про проведення інвентаризації пенсійних справ" відновлення втрачених документів (пенсійної справи) здійснюється підрозділами з обслуговування громадян, з питань призначення та перерахунку пенсій, контрольно-перевірочної роботи органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до Переліку управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь Донецької та Луганської областей, які здійснюють повноваження з обслуговування страхувальників на період проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 12.05.2015 N 9-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 16.08.2016 N 19-1), повноваження Управління ПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька з обслуговування страхувальників здійснює Красноармійське об`єднане управління Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що Пенсійним фондом України Красноармійське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області визначено уповноваженим територіальним органом з обслуговування страхувальників, суд зазначає, що в даному випадку обов"язок по відновленню пенсійної справи позивача та виплати пенсії належить Красноармійському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Частиною другою статті 49 Закону № 1058-ІV встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Проте, як встановлено судом, Красноармійським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не вчинено дій з метою з`ясування обставин та наявності умов для відновлення виплати пенсію позивачу.

При цьому, враховуючи відсутність матеріалів пенсійної справи, інформації про розмір пенсії позивача та належних доказів належності позивача до громадянства України (з наданої до позову копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон вбачається, що термін його дії закінчився 14.04.2018), суд не вбачає підстав для зобов`язання Красноармійське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити виплату пенсії позивачу.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням наведеного та враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини щодо неналежного розгляду Красноармійським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області заяви позивача щодо поновлення виплати пенсії, суд керуючись статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України приходить до висновку про зобов"язання Красноармійське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вчинити дії щодо відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви поданої у 2017 році.

При цьому, враховуючи об"єктивні обставини, що сталися в державі, суд зазначає, що позивач зі свого боку також повинен докласти зусиль для відновлення порушеного права, зокрема, у разі необхідності, подання документів необхідних для поновлення виплати пенсії.

Відносно позовних вимог про визнання протиправними дії Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Красноармійського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зупинення пенсії пенсіонеру суд зазначає про їх необгрунтованість, оскільки як встановлено судом відповідачами такі дії не здійснювались.

Щодо посилань відповідачів на пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) по відношенню до фізичної особи.

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в пергу чергу, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суд приходить до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що предметом оскарження в даній справі є оскарження дій відповідачів щодо відмови у виплаті пенсії вчинені у вересні 2017 року, до суду позивач звернувся 22.12.2017 року, суд не приймає до уваги доводи відповідачів щодо пропуску позивачем строку звернення до суду. Одночасно суд зазначає, що вимог до Управління Пенсійного фонду України Ворошиловського району м. Донецька щодо оскарження зупинення виплати пенсії, що мало місце у 2000 році, позивачем не заявлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Пенсійного фонду України (01601, м. Кив, вул. Бастіонна, 9, ідентифікаційний код 00035323), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ідентифікаційний код 13486010), Красноармійського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Центральна, 154, ідентифікаційний код 37869345) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Зобов"язати Красноармійське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вчинити дії щодо відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви, поданої у 2017 році.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 705 (сімсот п`ять) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Красноармійського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Центральна, 154, ідентифікаційний код 37869345).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.А. Бояринцева