Справа № 620/3673/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3673/18 Суддя (судді) першої інстанції: Д`яков В.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Ганечко О.М.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 19 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 877 від 02.08.2018 «Про результати службового розслідування по факту нестачі паливно-мастильних матеріалів, які рахуються за підрозділами військової частини НОМЕР_1 » щодо притягнення до повної матеріальної відповідальності командира групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 за шкоду заподіяну державі у розмірі 80495,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що пункт 19 оскаржуваного наказу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки у наказі не було зазначено, які саме дії умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна були вчинені позивачем. Також, наказ не містить і посилань на заподіяну позивачем шкоду, ступінь вини позивача, умови та причини, які сприяли заподіянню шкоду, та її наслідки.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач Військова частина НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів даної справи убачається, що позивач проходить військову службу у В/ч НОМЕР_1 на посаді командира групи матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 , призначений наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 12.08.2015 № 183 та з 12.08.2015 вважається таким, що справи та посаду прийняв. Зазначене підтверджується наказом В/ч НОМЕР_1 від 02.08.2018 № 877 (а.с.9).

На виконання наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.04.2018 № 244 «Про проведення службового розслідування військовою частиною НОМЕР_2 за фактом нестачі пального та майна служби пального у військовій частині НОМЕР_1 » комісією військової частини НОМЕР_2 було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин і умов незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин (далі - АБ) - 89959л та дизельне пальне (далі - ДП) - 165322л, на загальну суму 6727265,00 грн.

За результатом вказаного розслідування наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30.05.2018 № 342 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин - 89959л та дизельне пальне - 165322л, на загальну суму 6727265,00 грн. (а.с.11-13).

Аудитом Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту у період з 19.02.2018 по 26.04.2018 у військовій частині НОМЕР_1 були встановлені порушення вимог пункту 6.4 Порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12.01.2015 № 17, які виявилися в тому, що дорожні (робочі) листи до донесення про наявність та рух пального в обов`язковому порядку не додавались та в порушення вимог пункту 5.14.7 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 24 грудня 2010 року №690, що діяло до 02.11.2017, а також Інструкції з обліку військового майна № 440, що набрала чинності з 03.11.2017, щомісячні донесення Ф.24 командирами підрозділів не подавались, внаслідок чого було виявлено незаконне (безпідставне) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин - 89959л та дизельне пальне - 165322л, на загальну суму 6727265,00 грн. Незаконне списання пального було допущено в підрозділах військової частини НОМЕР_1 , зокрема, у групі матеріального забезпечення на загальну суму 80495,28 грн. (а.с.55-77).

Як зазначено в пункті 1.50. наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30.05.2018 № 342: «За неналежне виконання вимог статей 11, 16, 58, 119, 112 частини 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548, статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», статей 2, 5, 6, 15, 16 «Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 № 1225, командира групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19.03.2017 № 53, було притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі 8582,00 грн.» (а.с.12 на звороті).

Вказане стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут) визначені загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до ст. 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно із ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтями 29, 30 Статуту передбачено що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Відповідно до ст. 31 Статуту, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до ст. 96 Статуту, начальник служби пально-мастильних матеріалів полку підпорядковується заступникові командира полку з тилу і є прямим начальником особового складу служби пально-мастильних матеріалів полку.

На доповнення до вимог, викладених у ст.ст. 82 - 84, начальник служби пально-мастильних матеріалів полку відповідає за ощадливе витрачання пального, мастильних матеріалів і спеціальних рідин та здійснює контроль за ним, а також за виконання заходів безпеки під час користування ними і зобов`язаний: перевіряти не менше ніж один раз на місяць наявність та якість пального, спеціальних рідин у підрозділах і на складі полку, а також наявність та стан технічних засобів служби; організовувати правильну експлуатацію технічних засобів служби, роботу, пов`язану з прийманням, зберіганням і видачею підрозділам пального, мастильних матеріалів, спеціальних рідин і технічних засобів, а також роботу пунктів заправлення, забезпечуючи при цьому проведення заходів пожежної безпеки і виконання вимог безпеки; здійснювати аналіз витрачання пального і мастильних матеріалів та готувати його для підбиття підсумків діяльності за місяць; забезпечувати контроль якості пального згідно з чинними інструкціями та керівними документами; складати обґрунтовані розрахунки на кошти, необхідні для служби; організовувати збір і здавання відпрацьованих нафтопродуктів, охолоджуючих рідин.

В свою чергу, приписами статті 112 Статуту встановлено, що командир роти (корабля 4 рангу), серед іншого, зобов`язаний організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти (корабля), перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік (командирові корабля - не менше ніж один раз на місяць робити огляд корабля, його озброєння, боєприпасів, технічних засобів і здійснювати щоденний обхід корабля). Результати огляду озброєння, боєприпасів та техніки записувати до книги огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів (додаток 11 до цього Статуту).

З огляду на зазначені вище нормативно-правові акти вбачається, що на начальника служби пального та мастильних матеріалів покладається обов`язок щодо здійснення перевірки не рідше одного разу на місяць наявності та якості пального, мастильних матеріалів, спеціальних рідин та стану технічних засобів служби та щодо організації щомісячного знімання залишків пального в баках автомобілів та на складі частини, а також щодо обліку пального, мастильних матеріалів, спеціальних рідин та технічних засобів.

З метою отримання даних про наявність майна, втрату, нестачу, рух, вартість та якісний (технічний) стан, необхідних для організації матеріально-технічного забезпечення військових частин, встановлення належного контролю за умовами зберігання, доцільністю та ефективністю його використання (витрачання), а також з метою підготовки даних для складення облікових документів та державної статистичної звітності, ведеться облік військового майна (пункт 6 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1225 від 4 серпня 2000 р.).

Відповідно до пункту 16 зазначеного Положення, списання військового майна, закріпленого за військовими частинами, здійснюється у разі: набуття непридатного стану (за неможливості або економічної недоцільності його відновлення і використання); убутку в межах затверджених норм; втрати чи нестачі; використання на виробничі, господарські та експлуатаційні потреби в межах установлених норм, у тому числі на підготовку зброї (боєприпасів) до зберігання або застосування, виготовлення сумішей, проведення аналізу, виконання будівельних та будівельно-монтажних робіт; знесення будівель і споруд через недоцільність їх використання та з метою будівництва на їх місці нових об`єктів.

Водночас, підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі затвердженим постановою Верховної ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» № 243/95-ВР від 23 червня 1995 р. (надалі за текстом - «Положення»).

Згідно пункту 2 Положення, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Відповідно до пункту 10 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

За приписами п. 13 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:

- умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;

- приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;

- заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;

- дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;

- недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до пункту 16 Положення, розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

А приписами пункту 17 Положення передбачено, що командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Таким чином, у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди, для встановлення її розміру, винної особи та інших обставин заподіяння шкоди проводиться розслідування.

Разом з тим, пунктом 37 Положення встановлено, що матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Отже, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. При цьому чітко визначено, що необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності.

Як уже зазначалося, на виконання наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.04.2018 № 244 «Про проведення службового розслідування військовою частиною НОМЕР_2 за фактом нестачі пального та майна служби пального у військовій частині НОМЕР_1 » комісією військової частини НОМЕР_2 було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин і умов незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин (далі - АБ) - 89959л та дизельне пальне (далі - ДП) - 165322л, на загальну суму 6727265,00 грн. За результатом вказаного розслідування наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30.05.2018 № 342 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності, зокрема, пунктом 1.50. даного наказу «За неналежне виконання вимог статей 11, 16, 58, 119, 112 частини 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548, статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», статей 2, 5, 6, 15, 16 «Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 № 1225, командира групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19.03.2017 № 53, було притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі 8582,00 грн.».

Основи організації та ведення військового (корабельного) господарства, права та обов`язки посадових осіб військової частини (корабля) та з`єднання, пов`язані з веденням військового (корабельного) господарства визначені Положенням про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року № 300 (далі - Положення № 300).

Згідно з п.3.1.9 Положення № 300, усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні, зокрема, організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі).

Відповідно до п.3.2.3 Положення № 300, начальник служби пального та мастильних матеріалів частини відповідає за стан справ у своїй службі і виконує свої обов`язки відповідно до пункту 3.1.9 цього Положення, а зі спеціальних питань - виконує вказівки начальника служби пального та мастильних матеріалів вищого штабу.

Начальник служби пального та мастильних матеріалів частини відповідає, зокрема, за забезпечення частини пальним, мастильними матеріалами, спеціальними рідинами, які повинні відповідати вимогам державних стандартів і технічних умов, та технічними засобами служби, за правильне їх утримання, зберігання та витрати, а також за дотримання заходів безпеки при поводженні з ними.

Він підпорядкований заступнику командира частини по тилу і є прямим начальником особового складу служби пального та мастильних матеріалів частини.

Начальник служби пального та мастильних матеріалів частини повинен: перевіряти не рідше одного разу на місяць наявність та якість пального, мастильних матеріалів, спеціальних рідин та стан технічних засобів служби; організовувати щомісячне знімання залишків пального в баках автомобілів та на складі частини; організовувати та систематично здійснювати контроль якості пального, мастильних матеріалів, спеціальних рідин та технічних засобів при їх прийманні, зберіганні і видачі; проводити облік та звітність щодо пального, мастильних матеріалів, спеціальних рідин та технічних засобів.

Так, зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2018 № 877 «Про результати службового розслідування по факту нестачі паливно-мастильних матеріалів, які рахуються за підрозділами військової частини НОМЕР_1 » вбачається, що підставою для висновків відповідача про заподіяння ОСОБА_1 матеріальної шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_1 , фактично було зроблено за наслідками проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у ВЧ НОМЕР_1 ", аудитом Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту у період з 19.02.2018 по 26.04.2018 у ВЧ НОМЕР_1 .

Проте, зі змісту довідки про проведений аудит та акту службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , не вбачається жодних посилань на фактичні обставини, які б свідчили про те, що саме позивач здійснив розтрату паливно-мастильних матеріалів.

При цьому, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо контролю за наявністю та законністю витрачання і списання пального.

В той же час, притягнення позивача до відповідальності з підстав виявлення різниці шляхових листів, які надавались на списання ніж тих, які рахувались за підрозділом, не може свідчити про розкрадання, пошкодження, втрату чи незаконне використання військового майна, погіршення або заниження його цінності, оскільки ані аудитом, ані службовим розслідування не підтверджено вини саме позивача у втраті військового майна.

Крім того, в акті аудиту, на який посилається відповідач, не встановлено мети та мотиву вчиненого позивачем, на думку відповідача, правопорушення, внаслідок якого державі було завдано матеріальні збитки. В той же час, оскільки в даному випадку йдеться про застосування юридичної відповідальності, то відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення. Між тим, відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню.

Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про протиправність наказу Військової частини НОМЕР_1 № 877 від 02.08.2018 «Про результати службового розслідування по факту нестачі паливно-мастильних матеріалів, які рахуються за підрозділами військової частини НОМЕР_1 » в частині притягнення до повної матеріальної відповідальності командира групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 за шкоду заподіяну державі у розмірі 80495,28 грн. (пункт 19 Наказу), оскільки відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню за відсутності доведеності вини позивача у вчиненні порушення.

Крім того, як свідчать матеріали даної справи, ОСОБА_1 вже було притягнено до обмеженої матеріальної відповідальності згідно наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 30.05.2018 № 342 (п. 1.50 Наказу), який було прийнято за наслідками Аудиту Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту проведеного у період з 19 лютого 2018 року по 26 квітня 2018 року, що не спростовано відповідачем.

Згідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У зв`язку з цим, безпідставними є доводи відповідача про необхідність притягнення позивача до матеріальної відповідальності повторно за одне й те саме порушення.

З огляду на наведене вище, враховуючи протиправність доводів відповідача в частині притягнення позивача до відповідальності, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог даного позову, оскільки оскаржуваний пункт наказу був винесений без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що наданий чинним законодавством України.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Суддя Ганечко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 13.06.2019р.