Справа № 408/214/19-а
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

18 червня 2019 року СєвєродонецькСправа № 408/214/19-а

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради Луганської області, в якій позивач просить суд зобов`язати відповідача обслуговувати її безоплатно.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, суддя дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно і частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , позивач просить суд зобов`язати територіальний центр соціального обслуговування Біловодського району обслуговувати її безоплатно.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради Луганської області створено на підставі рішення Біловодської селищної ради Луганської області №4/11 від 22.12.2017 як комунальний заклад.

Зазначене рішення прийняте засновником на підставі вимог постанови КМУ від 29.12.2009 №1417 та пункту 30 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до Положення про Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради Луганської області, затвердженого цим же рішенням ради, територіальний центр є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки, є неприбутковою організацією, утримується за рахунок коштів місцевого бюджету (п.п. 1.13, 1.14).

Згідно з пунктами 2.3 2.6 Положення соціальні послуги (в тому числі безоплатні) за наявності підстав, що підтверджені відповідними документами, надаються на підставі рішення відповідача (наказу) та договору про надання таких послуг.

Пунктом 2.7 Положення передбачено, що у виняткових випадках, громадяни, що мають рідних, які повинні забезпечити їм догляд і допомогу, можуть звільнятися від плати за надання соціальних послуг в структурних підрозділах територіального центру в разі, коли такі рідні належать до малозабезпечених і отримують державну соціальну допомогу в установленому законодавством порядку, залежні від психоактивних речовин, алкоголю, перебувають у місцях позбавлення волі тощо. Для цього Біловодською селищною радою Біловодського району Луганської області утворена комісія, яка приймає рішення про звільнення громадян, що мають рідних, які повинні забезпечити їм догляд і допомогу, від зазначеної плати.

Таким чином, відповідно до статутних документів, Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, а свої повноваження здійснює на підставі Закону України "Про соціальні послуги" від 19 червня 2003 року № 966-IV та постанови КМУ від 29.12.2009 №1417.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону №966 соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем; суб`єкти, що надають соціальні послуги - підприємства, установи, організації та заклади незалежно від форми власності та господарювання, фізичні особи - підприємці, які відповідають критеріям діяльності суб`єктів, що надають соціальні послуги, а також фізичні особи, які надають соціальні послуги.

Отже, Закон № 966 та статутні документи Територіального центру соціального обслуговування не містять визначення соціальних послуг, які надає відповідач, як публічно-владних управлінських функцій.

Таким чином, Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради Луганської області, на підставі рішення якого надаються соціальні послуги відповідно до вимог чинного законодавства, не є суб`єктом владних повноважень, а спір щодо права позивача на отримання цих послуг не є публічним спором в розумінні статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача обслуговувати її безоплатно направлені на встановлення права позивача щодо забезпечення соціальними послугами із звільненням від плати (безкоштовно), відповідно вказані вимоги стосуються прав позивача у сфері цивільних відносин.

Відповідно до положень частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 пов`язані із захистом порушених цивільних прав останньої, суд дійшов висновку, що вони не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства та мають вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, спір ОСОБА_1 підлягає розгляду загальним судом у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 2, 4, 19, 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біловодської селищної ради Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії, роз`яснивши позивачеві право звернутися з даними позовними вимогами до загального суду у порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяК.Є. Петросян