Справа № 560/1617/19
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1617/19
РІШЕННЯ

іменем України

18 червня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Майстера П.М.

за участю:секретаря судового засідання Нетичай Ю.В. представника позивача: ОСОБА_1 , представників відповідача: Вовженяка Р.А., Яремової А.В., третьої особи: Сироти В.М.,
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Вовженяка Руслана Антоновича в частині винесення постанови від 14.05.2019 у виконавчому провадженні №57725113 про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 3400 грн за невиконання рішення про встановлення побачення з дитиною;

- скасувати постанову головного державного виконавця Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Вовженяка Руслана Антоновича від 14.05.2019 у виконавчому провадженні №57725113 про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 3400 грн за невиконання рішення про встановлення побачення з дитиною.

Позов мотивовано тим, що невиконання рішення суду відбулось з поважних причин, а саме у день побачення з дитиною йшла злива, яка супроводжувалась грозою, тому оскаржувана постанова є протиправною та прийнятою без урахування всіх обставин. Також зазначила, що у неї відсутні мотиви та безпідставні причини чинити ОСОБА_3 перешкоди у спілкуванні і вихованні дочки.

Суд ухвалою від 28.05.2019 року залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою суду від 05.06.2019 відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечували та просили суд в їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на позов.

Третя особа - ОСОБА_3 просив суд у позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до висновків, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 31.05.2018 року по справі №681/142/18, яке набрало законної сили 12.07.2018, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Визначено для ОСОБА_3 такі способи участі у вихованні ним дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : здійснення побачень, спільне проведення часу у кожну другу суботу щомісячно з 11.30 до 19.00 годин, а також додатково у кожен день народження дитини 09 листопада кожного року з 12.00 до 16.00 години за місцем фактичного проживання дитини, яким на даний час є АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод в участі ОСОБА_3 у вихованні дитини.

19.11.2018 року відповідачем відкрито виконавче провадження ВП №57725113 з примусового виконання вищевказаного рішення суду, що підтверджується відповідною постановою головного державного виконавця Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Вовженяка Руслана Антоновича про відкриття виконавчого провадження ВП №57725113.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.05.2019 під час виходу за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , Полонський район, Хмельницька область, державним виконавцем встановлено, що стягувач ОСОБА_3 не здійснив побачень, спільне проведення часу з дочкою ОСОБА_4 , про що складено акт. Дитину для побачення, спільного проведення часу батьку ОСОБА_3 не надано. Станом на 14.05.2019 року дане рішення не виконано.

У зв`язку з наведеним, 14.05.2019 року відповідачем винесено постанову ВП №57725113 про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 3400 грн за невиконання рішення про встановлення побачення з дитиною.

Не погоджуючись з винесеною відповідачем постановою про накладення штрафу, позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1, 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 64-1 Закону №1404-VIII виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З системного аналізу викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, остання винесена відповідачем у зв`язку з тим, що 11.05.2019 року державним виконавцем здійснено перевірку виконання боржником ОСОБА_2 рішення у час та за місцем побачення, визначених рішенням суду, та встановлено, що стягувач ОСОБА_3 не здійснив побачень, спільне проведення часу з дочкою ОСОБА_4 , про що складено акт. Дитину для побачення, спільного проведення часу батьку ОСОБА_3 не надано. Станом на 14.05.2019 року дане рішення не виконано.

У свою чергу, позивач зазначає, що ОСОБА_3 11.05.2019 року з 11:30 год. і до 13:00 год. за адресою АДРЕСА_1 та за якою проживає дитина - ОСОБА_4 , не зміг зустрітися з дочкою у зв`язку із тим, що саме у день побачення з дитиною йшла злива, яка супроводжувалась грозою. Тобто невиконання рішення суду без поважних причин не відбулось. На підтвердження наведеного посилається на відеофайли під назвами "20190511_ 114745.mp4" та "20190511_ 114926.mp4".

Однак, вказані доводи позивача суд вважає необґрунтованими, оскільки жодним нормативним актом не передбачено усунення батька від виховання, турботи за дитиною внаслідок несприятливих погодних умов.

Суд вважає, що позбавлення права батька на побачення з дитиною навіть під час несприятливих погодних умов, є не тільки порушення його прав та невиконанням судового рішення без поважних причин, але є і порушенням прав дитини, оскільки вона позбавляється турботи за нею батьком.

Одночасно суд зазначає, що в деяких виключних випадках, як, наприклад, за наявності медичних висновків, тяжкого захворювання та тяжкого стану дитини, можливе перенесення чи відмова у побаченні, але не надання дитини для побачення та спільного проведення з нею часу через несприятливі погодні умови, дає підстави суду прийти до висновку про зловживання зі сторони позивача - ОСОБА_2 та невиконання нею рішення суду без поважних причин.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3, ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Суд зазначає, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням суду.

Водночас, суд зауважує, що рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 31.05.2018 року по справі №681/142/18 визначено для ОСОБА_3 здійснення побачень, спільне проведення часу із дочкою за місцем фактичного проживання дитини: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 . У рішенні суду не вказано, що побачення та спільне проведення часу із дитиною має відбуватися лише у приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , та що зустріч із дитиною на вулиці за вказаною адресою є забороненою. Разом із тим, ОСОБА_2 зобов`язано не чинити перешкод в участі ОСОБА_3 у вихованні дитини.

У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови від 14.05.2019 ВП №57725113 про накладення на ОСОБА_2 штрафу в розмірі 3400 грн діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а отже, відсутні правові підстави для скасування даної постанови, тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, судові витрати не стягуються.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання протиправними дії головного державного виконавця Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Вовженяка Руслана Антоновича в частині винесення постанови від 14.05.2019 у виконавчому провадженні №57725113 про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 3400 грн за невиконання рішення про встановлення побачення з дитиною, та скасування постанови головного державного виконавця Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Вовженяка Руслана Антоновича від 14.05.2019 у виконавчому провадженні №57725113 про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 3400 грн відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач:ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Полонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (вул. Героїв Майдану, буд. 6, м. Полонне, Полонський район, Хмельницька область, 30500 , код ЄДРПОУ - 34826120)
Третя особа:ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )

Головуючий суддя П.М. Майстер