Справа № 538/796/19
Суддя: Бондарь В. А.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №538/796/19
Провадження по справі №2-а/538/8/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання - Криворучко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця в залі суду в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Лохвицького районного сектору Управління державної міграційної служби в Полтавській області до громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України та його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Лохвицького районного сектору Управління державної міграційної служби в Полтавській області звернувся до суду з адміністративним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Карагандинської області, Республіка Казахстан, прибув в Україну 20.09.2015 року як приватна особа по паспортному документу громадянина Республіки Казахстан № НОМЕР_1 через КПП м. Харків.

04 травня 2019 року в ході проведення цільових профілактичних заходів під умовною назвою "Мігрант" був виявлений громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порушення вимог частини 13 статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", втративши підстави для перебування на території України, після закінчення терміну тимчасового перебування на території України на законних підставах, не виїхав за межі території України, а перебуваючи на території України на законних підставах не звернувся до компетентних органів із заявою про продовження терміну перебування в Україні, та ухиляється від виїзду за межі території України.

04 травня 2019 року, ОСОБА_1 , у зв`язку із невиконанням рішення про примусове повернення за межі України, на підставі ст. 203 КУпАП був притягнутий до адміністративної відповідальності, за що накладено адміністративне стягнення.

Додає, що 17.08.2017 року Т.в.о. завідувача Лохвицького РС УДМС України в Полтавській області прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Казахстану ОСОБА_1 та зобов`язати його покинути територію України у 15 денний термін.

Громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_1 зазначене рішення не виконав і в установлений строк за межі території України не виїхав. Останній не має статусу біженця, обставини які б заборонили примусово повернути його за межі України відсутні.

Вказує, що відповідач в установлений термін не виконав рішення про примусове повернення , перебуває в Україні без реєстрації, без постійного місця проживання, роботи та джерела доходів. родинних зв`язків, не має достатнього фінансового забезпечення його проживання в Україні та для виїзду за межі України є всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду про його видворення.

Стверджує, що відповідач не має законних підстав для перебування в Україні, а тому підлягає затриманню з розміщенням в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для забезпечення примусового видворення його з території України.

В судовому засіданні представник позивача просив затримати громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення його примусового видворення строком на шість місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства та примусово видворити за межі України.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що дійсно перебуває в України незаконно, проте бажає покинути її територію. При цьому, протягом всього часу перебування на території України, не звертався до відповідних державних органів за наданням йому громадянства чи статусу біженця.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

За правилами ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України.

Судом встановлено, що 04 травня 2019 року під час проведення цільових профілактичних заходів під назвою "Мігрант" був виявлений громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), який перебуває на території України без наявних законних підстав, які б надавали йому правил законно перебувати на території України на визначений термін.

Вищевказаний громадянин ідентифікований та згідно правовстановлюючого документу він являється громадянином Республіки Казахстан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с. 7).

В результаті проведення перевірки наявних у громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 документів встановлено, що останній знаходиться на території України без будь - яких законних підстав.

17.08.2017 року Лохвицьким РС УДМС України в Полтавській області приймалось рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни вищевказаного іноземця та було зобов`язано останнього покинути територію України в п`ятнадцятиденний термін, (а.с.16).

Однак, громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вищезазначене рішення про примусове повернення не виконав та проігнорував.

04 травня 2019 року особами Лохвицького РС УДМС України в Полтавській області після виявлення громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 , який перебуває на території України без наявних законних підстав, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме за невиконання рішення про примусове повернення за межі України та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до п. 14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 3 статті 3 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 розділу ІІ Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Однак, як вбачається з пояснень відповідача, документи які б підтверджували його законне перебування на території України відсутні, що є підставою для прийняття рішення про примусове видворення.

Частиною 11 статті 289 КАС України, встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно вимог ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Як роз`яснено в п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У судовому засіданні відповідач визнав, що перебуває на території держави Україна незаконно і повинен був за рішенням самостійно покинути територію України.

Судом також встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. Зі слів відповідача, з відповідними заявами до працівників ДМС України він не звертався.

Крім того, останній не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі - ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, (далі - Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

Згідно ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

З огляду на те, що відповідач незаконно перебуває в Україні та є всі обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухилення від добровільного виїзду, він не має законного джерела існування, власності та родинних зв`язків на території України, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.26,30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288, 289, 371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Республіки Казахстан № НОМЕР_1 , виданий 09.04.2012 року, строк дії до 09.04.2022 року за межі території України до Республіки Казахстан.

Затримати громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Республіки Казахстан № НОМЕР_1 , виданий 09.04.2012 року, строк дії до 09.04.2022 року з метою забезпечення примусового видворення за межі території України до Республіки Казахстан на строк шість місяців.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 289 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 14 червня 2019 року.

Суддя Лохвицького

районного суду В.А.Бондарь