Справа № 810/2564/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року Справа № 810/2564/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Коротких А.Ю.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Станіславського Д.М.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року у справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби

у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки),

рішення про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.02.2018 р. № ;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.02.2018 р. № ;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.02.2018 р. № ;

- визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2018 р. № Ф-000310309;

- визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 26.04.2018 р. № .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.02.2018 р. № в частині збільшення грошового зобов`язання з ПДФО на загальну суму 58850,11 грн.;

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.02.2018 р. № в частині збільшення зобов`язання з військового збору на загальну суму 4085,16 грн.;

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.02.2018 р. № в частині збільшення зобов`язання з ПДВ на загальну суму 54468,76 грн.;

- визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2018 р. № Ф-000310309 в частині нарахування ЄСВ на суму 47932,51 грн.;

- визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.04.2018 р. № в частині нарахування штрафу у розмірі 4793,25 грн.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що придбаний позивачем бензин А-95 та дизельне паливо були використані в його господарській діяльності, що повністю підтверджується відповідними первинними документами, узгоджується з видами господарської діяльності позивача за КВЕД, а також, що у позивача наявні відповідні транспортні засоби, які використовуються ним в його господарській діяльності, зокрема для перевезення хлібобулочних виробів, і для яких були використані придбані товари, що також підтверджено документально. При цьому, суд зазначив, що податковим органом не заперечується товарність спірних операцій, а його доводи щодо ненадання для перевірки відповідних документів не підтверджуються належними і допустимими доказами, чітко визначеними законодавством.

Також судом було встановлено, що оскаржуване позивачем ППР від 14.02.2018 р. № прийнято, зокрема, на підставі ППР, яке скасовано рішенням суду, що набрало законної сили.

Відмовляючи в іншій частині вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано документальних доказів використання в його господарській діяльності пального А-92, придбаного в ТОВ «Торговий дім Бі Оіл», а отже, неправомірно віднесено до складу витрат на суму 529,96 грн., що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування ПДФО за 2016 рік, та до заниження оподатковуваного доходу на вказану суму.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, викладаючи норми податкового законодавства, викопіювання з акту перевірки та наполягаючи на завищенні позивачем валових витрат за 2016 рік і заниженні чистого оподатковуваного доходу.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП ОСОБА_1 ) та перебуває на податковому обліку в ГУ ДФС у Київській області.

Видами господарської діяльності позивача за КВЕД 2010 є: 10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання; 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами (основний); 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.

Позивач є власником автомобіля ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13.03.2010 серії НОМЕР_2 . Тип пального - газ-бензин; фургону малолітражного вантажного Mercedes-Benz 410D, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 28.01.2014 серії НОМЕР_4 . Тип пального - дизельне паливо; спеціалізованого вантажного фургону малотонажного Mercedes-Benz 308D, реєстраційний номер НОМЕР_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 27.08.2003 серії НОМЕР_6 . Тип пального - дизельне паливо; вантажного фургону Mercedes-Benz Artego 815, реєстраційний номер НОМЕР_7 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу від 24.03.2012 серії НОМЕР_8. Тип пального - дизельне паливо.

Вказані транспортні засоби введені в експлуатацію та перебувають на балансі у позивача як основні засоби, що підтверджується розпорядженнями про введення в експлуатацію, актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, інвентарними картками обліку основних засобів.

Позивачем укладено трудові договори між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за умовами яких вказані особи зобов`язані виконувати обов`язки водіїв експедиторів.

23.06.2015 р. між ПП «Окко-Бізнес Контракт» (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток № 39ОБКПК-2362, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцеві товари та надати послуги з використання паливних карток (ПК) на автозаправній станції (АЗС), а покупець зобов`язався приймати товари, послуги та повністю оплачувати їх вартість в порядку та на умовах, визначених у договору та додатках до нього.

До вказаного договору сторонами складено також відповідні додатки №№ 1-4, якими визначено порядок та умови користування паливною карткою, здійснення голосової авторизації, користування особистим кабінетом покупця, користування системою «Call-Center».

За період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. ПП «Окко-Бізнес-Контракт» було поставлено позивачу наступний товар: бензин А-95 у кількості 2540,52 л на загальну суму 56334,40 грн. (41210,82 грн. - вартість товару та 15123,58 грн. - ПДВ); бензин А-92 у кількості 35,00 л на загальну суму 677,40 грн. (529,96 грн. - вартість товару та 147,44 грн. - ПДВ); дизельне паливо у кількості 12069,77 л на загальну суму 234647,61 грн.

Товарність операцій за вказаним договором підтверджується відповідними накладними на відпуск товару, банківськими виписками по рахунку позивача, податковими накладними.

09.10.2015 р. між ТОВ «Торговий Дім Бі Оіл» (Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 29, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у погоджені строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, визначених у договорі, нафтопродукти, для подальшого комерційного господарського використання.

За даним договором ТОВ «Торговий Дім Бі Оіл» було поставлено, а ФОП ОСОБА_1 прийнято товар (дизельне паливо) на загальну суму 51413,63 грн. (у т.ч. ПДВ - 7957,53 грн.).

26.02.2016 р. між ТОВ «Торговий Дім Бі Оіл» (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів № 73, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець прийняти та повністю оплатити на умовах, визначених договором, нафтопродукти.

За вказаним договором ТОВ «Торговий дім Бі Оіл» було передано, а ФОП ОСОБА_1 прийнято товар (дизельне паливо) на загальну суму 180455,08 грн.

Товарність операцій за цим договором підтверджується видатковими накладними, банківськими виписками, податковими накладними.

Таким чином, ТОВ «Торговий дім Бі Оіл» поставлено позивачу дизельне паливо у кількості 14097,38 л на загальну суму 231868,71 грн., з яких дизельне паливо у кількості 1880,31 л на суму 28796,77 грн. та дизельне паливо преміум у кількості 12217,07 л на суму 203071,94 грн.

Придбані у ПІІ «Лукойл-Україна», ПП «Окко-Бізнес Контракт» паливно-мастильні матеріали були використані у власній господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 для заправки вантажного та легкового транспорту, що експлуатується у процесі надання послуг відповідно до основних видів діяльності ФОП ОСОБА_1 , а саме у правовідносинах з ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , ФОП ОСОБА_12 , Дочірнім підприємством ВАТ «Київхліб» «Сквирський хлібозавод», (договори про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезень хлібобулочних та кондитерських виробів, з перевезення вантажів, купівлі-продажу хлібобулочних та макаронних виробів, за якими обов`язок з транспортування (доставки) товару покладеного на позивача тощо), що також підтверджується документально, зокрема актами виконання робіт, подорожними листами службового легкового автомобіля за період з січня по грудень 2016 року, подорожними листами вантажного автомобіля за період з січня по грудень 2016 року.

Згідно з подорожніми листами службового легкового автомобіля витрати пального (бензин А-95) за 2016 рік становлять 2540,52 л.

Відповідно до подорожніх листів вантажного автомобіля витрати дизельного палива за 2016 рік становлять: 12226,38 л.

У період з 04.12.2017 р. по 18.12.2018 р. відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., за результатами якої було складено акт від 29.12.2017 р. №1066/10-36-13-09/.

У зазначеному акті перевірки, зокрема встановлено, що завищення позивачем вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, на загальну суму 218405,00 грн. за 2016 рік.

Такі висновки контролюючого органу обґрунтовані тим, що позивачем віднесено до валових витрат за 2016 рік вартість бензину А-92, А-95 та дизельного пального, придбаного в ПП «Окко-Бізнес Контракт» (бензин А-95, А-92 в кількості 2575,52 л) на суму 43839,00 грн. та у ТОВ «Торговий Дім Бі Оіл» (дизельне пальне у кількості 12216 л) на суму 174566,00 грн., що не використовувалося в його господарській діяльності.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що в ході перевірки ФОП ОСОБА_1 за 2016 рік будь-які документи, що підтверджують понесені витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів від вказаних постачальників не надані.

Також в акті перевірки відповідач зазначив про:

- заниження позивачем оподатковуваного доходу у 2016 році на 21804,00 грн. та, відповідно, заниження ПДФО за 2016 рік на 39312,90 грн.;

- заниження ЄСВ, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу у сумі 48049,10 грн. за 2016 рік;

- завищення податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 43681,00 грн., у т.ч. за січень 2016 року на суму 5836,20 грн., за лютий 20116 року на суму 36,94 грн., за березень 2016 року на суму 548,60 грн., за квітень 2016 року на суму 12423,12 грн., за травень 2016 року на суму 13988,60 грн., за червень 2016 року на суму 1019,06 грн., за липень 2016 року на суму 639,96 грн., за серпень 2016 року на суму 853,64 грн., за вересень 2016 року на суму 655,50 грн., за жовтень 2016 року на суму 614,07 грн., за листопад 2016 року на суму 652,06 грн. та за грудень 2016 року на суму 6113,30 грн.; віднесення до податкового кредиту ПДВ з придбання товару (бензину А-95, А-92 та дизельного пального), який не пов`язаний з веденням господарської діяльності;

- заниження чистого доходу, який є базою для оподаткування на 218405,00 грн., що призвело до заниження військового збору на суму 3276,08 грн.

У висновку в акті перевірки відповідачем зазначено порушення позивачем:

- п.177.2 п.177.4.1 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено валові витрати на загальну суму 218405,00 грн., у т.ч. за 2016 рік в сумі 218405,00 грн. та занижено податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, що підлягає сплаті на загальну суму 39312,90 грн., у т.ч. за 2016 рік на суму 39312,90 грн.;

- пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України, п.1.2 п.16-1 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті позивачем не нараховано та не сплачено до бюджету військового збору в сумі 3276,08 грн., у т.ч. за 2016 рік у сумі 3276,08 грн.;

- пп.198.1 п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 43681,00 грн., у т.ч. за січень 2016 року на суму 5836,20 грн., за лютий 20116 року на суму 36,94 грн., за березень 2016 року на суму 548,60 грн., за квітень 2016 року на суму 12423,12 грн., за травень 2016 року на суму 13988,60 грн., за червень 2016 року на суму 1019,06 грн., за липень 2016 року на суму 639,96 грн., за серпень 2016 року на суму 853,64 грн., за вересень 2016 року на суму 655,50 грн., за жовтень 2016 року на суму 614,07 грн., за листопад 2016 року на суму 652,06 грн. та за грудень 2016 року на суму 6113,30 грн.;

- пп.2 п.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму єдиного внеску за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу в сумі 48049,10 грн., у т.ч. за 2016 рік в сумі 48049,10 грн.

Не погоджуючись з висновками контролюючого органу, позивач звернувся до ГУ ДФС у Київській області із запереченнями на такий акт перевірки.

Листом від 09.02.2018 р. № ФОП/10-36-13-09 відповідач повідомив позивача, що висновки акту перевірки № 1066/10-36-13-09/ залишено без змін.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДФС у Київській області було прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення від 14.02.2018 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 58969,35 грн., з яких 39312,90 грн. - за податковими зобов`язаннями та 19656,45 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для застосування штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання при прийнятті даного ППР слугувало ППР від 16.11.2016 №/381, прийняте на підставі висновків акта перевірки від 04.10.2016 р. № 859/13-03//186.

Однак, ППР від 16.11.2016 р. № /381 було визнано протиправним та скасовано постановою Київського окружного адміністративного суду від 20.07.2017 у справі №810/1808/17, залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2017 р. Ухвалою Верховного Суду від 11.06.2018 р. у відкритті касаційного провадження відмовлено.

2) податкове повідомлення-рішення від 14.02.2018 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 4095,10 грн., з яких 3276,08 грн. - за податковими зобов`язаннями та 819,02 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

3) податкове повідомлення-рішення від 14.02.2018 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 54601,25 грн., з яких 43681,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 10920,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

4) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2018 р. № Ф-000310309, яким позивачу нараховано ЄСВ на суму 48049,10 грн.;

5) рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.02.2018 р. №, яким позивачу нараховані фінансові санкції у сумі 4804,91 грн.

Зазначені рішення були оскаржені позивачем в адміністративному досудовому порядку до ДФС України.

За результатами розгляду вказаної скарги ДФС України прийнято рішення від 26.04.2018 р. № 6099/Л/99-99-11-02-01-14, яким податкові повідомлення-рішення від 14.02.2018 р. № №, , залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Також ДФС України прийнято рішення від 10.04.2018 р. № 5133/Л/99-99-11-02-02-25, яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2018 р. № Ф-000310309 залишена без змін, а рішення про застосування фінансових санкцій від 14.02.2018 № скасовано та є відкликаним, скарга позивача - задоволена частково. Зобов`язано ГУ ДФС у Київській області винести і направити нове рішення.

На підставі вказаного рішення ГУ ДФС у Київській області було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.04.2018 р. № , яким позивачу нараховано штрафні санкції у сумі 4804,91 грн.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV), Порядком оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 р. № 395 (далі - Порядок № 395).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим пункту 44.1. статті 44 ПК України.

У підпункті 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платники податків зобов`язані подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Наведене кореспондується з приписами п.п. 85.2, 85.6 ст. 85 ПК України, відповідно до яких платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Правові наслідки невиконання платником податків обов`язку надати на законний запит контролюючого органу документи, на підставі яких сформовані податкові зобов`язання, визначено ст. 44 ПК України.

Пунктом 44.6 вказаної статті встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

У п. 2.3.2.2 Порядку № 395 визначено, що в разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Відповідно до ст. 1 Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У ст. 43 ГК України визначено, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п.п. 177.1, 177.2 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п. 177.3 ст. 177 Податкового кодексу України).

Підпунктом 177.4.1. пункту 177.4 статті 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, який передбачає включення до складу витрат вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання послуг, робіт), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, будівельних матеріалів, запасних частин, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в пп.177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку на доход фізичних осіб становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Згідно з п. 123.1 ст. 123 ПК України в разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п. 193.1 ст. 193 ПК України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків по операціях з:постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У п.п. 198.1, 198.2, 198.5 ст. 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Дата виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 199.1 статті 199 ПК України визначено, що в разі, якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для обчислення ФОП показників податкової звітності, зокрема з ПДФО, ЄСВ, військового збору, ПДВ та для формування податкового кредиту є належним чином зареєстрована в ЄРПН податкова накладна, а також первинні документи, що підтверджують товарність відповідних господарських операцій.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджується придбання та використання позивачем в його господарській діяльності товару - бензину А-95 та дизельного палива, придбаного в ПП «Окко-Бізнес-Контракт» і в ТОВ «Торговий дім Бі Оіл», а саме для перевезення хлібобулочних та макаронних виробів транспортними засобами, які належать позивачу на праві власності, а також правомірність врахування ним витрат з придбання вказаних товарів при визначенні об`єкта оподаткування за 2016 рік, що обумовлює протиправність збільшення відповідачем позивачу ПДФО, донарахування військового збору та ЄСВ, збільшення ПДВ у відповідних сумах.

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що в акті перевірки, на підставі висновків якого відповідачем прийнято спірні ППР, вимогу та рішення, міститься вказівка щодо ненадання позивачем до перевірки підтверджуючих документів, але, як було правильно встановлено судом першої інстанції, такі обставини не зафіксовані та не оформлені контролюючим органом в порядку визначеному чинним законодавством (зокрема, п. 2.3.2.2 Порядку № 395) і доказів на спростування тверджень позивача щодо подання всіх документів суду не надано. В акті перевірки взагалі відсутній підпис позивача та/або застереження про його відмову від підписання акту /Т.1 а.с.24 зі зворотного боку/. Втім, до суду позивачем надано всі підтверджуючі документи, про що зазначено вище, копії яких містяться в матеріалах справи.

При цьому, у своїй апеляційній скарзі, відповідач не навів жодних обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, а в іншій частині (щодо відмови в задоволенні вимог) судове рішення апелянтом не оскарження та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, апеляційним судом не переглядається.

При цьому, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Судова колегія також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 р. у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Крім того, у п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» ЄСПЛ, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним

Отже, проаналізувавши всі доводи апелянта та перевіривши рішення суду першої інстанції у межах вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову у відповідній частині позовних вимог.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року - без змін.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 червня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: