Справа № 480/1422/19
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 червня 2019 р. Справа №480/1422/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Діски А.Б., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним і скасування пункту рішення та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту - відповідач), треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - СОВК), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі по тексту - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати п. 18 рішення Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, викладеному у протоколі засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №13 від 08.02.2019 р.;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІІ групи, внаслідок захворювання пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби в липні - серпні 1986 року під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2019 р.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу 21.08.2018 р. при огляді МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, повязаним із виконанням обовязків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. 08.10.2018 р. позивач звернувся до Білопільського РВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до закону. Дана заява з документами була надіслана до Міністерства оборони України. Проте відповідач відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, що позивач був призваний на збори і брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році як військовозобов`язаний, а не як військовослужбовець. Крім того зазначено, що підставою для відмови у призначенні і виплати одноразової грошової допомоги є те, що підставою для призначення грошової допомоги є встановлення інвалідності, що настала внаслідок захворювання при виконанні обов`язків військової служби не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів.
Міністерство оборони України у відзиві заперечувало проти задоволення позову та зазначило, що позивач невірно трактує норми законодавства, через що помилково робить висновок про наявність права на отримання одноразової грошової допомоги. Законодавство вирізняє статуси "військовослужбовця" і "військовозобов`язаного", через що це є різними категоріями осіб, з різними правами, обов`язками, соціальним та правовим статусом особами. Позивач був призваний на навчальні (спеціальні) збори, то в період його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мав статус військовозобов`язаного, якого було призвано на збори, а не військовослужбовця. Крім того, законодавством не передбачено виплату одноразової грошової допомоги військовозобов`язаним, призваним на навчальні (спеціальні) збори у разі встановлення інвалідності після спливу трьохмісячного строку після закінчення зборів, на які його було призвано, через що позивач не має права на отримання такої допомоги (а.с.47-49).
СОВК надав суду відзив на позов, в якому не погодився з доводами позивача та просив в задоволенні позовних вимог відмовити, арґументуючи свою позицію тим, що оскільки позивачу встановлено інвалідність в понад 3-х місячний термін, після закінчення спеціальних зборів, то відсутні підстави для отримання одноразової грошової допомоги за ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (а.с.56-57).
Ухвалою суду від 02.05.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою суду від 27.05.2019 року у справі призначено судове засідання.
Представники сторін та третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином розгляд справи проводиться у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи, запис судового засідання не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, зазначає наступне.
Відповідно до архівної довідки військової частини НОМЕР_1 позивач прибув для проходження зборів з 16.07.1986 р. (наказ № 81) та вибув по закінченню зборів 09.08.1986 року (наказ № 105). В даній довідці зазначений період, коли був здійснений виїзд в зони Чорнобильської АЕС на роботи по ліквідації наслідків аварії та вказано, що ОСОБА_1 отримав дозу опромінювання 25 рентген із правом на відповідну компенсацію (а.с.30).
Відповідно до протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України № 1543 від 06.06.2018 року наявні в ОСОБА_1 захворювання були пов`язані із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.33).
Відповідно до довідки МСЕК № 669890 серії 12ААА від 21.08.2018 року ОСОБА_1 була встановлена 3-я група інвалідності, що пов`язана із захворюванням, отриманим під час виконання обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.40).
26.09.2018 року Сумською облдержадміністрацією ОСОБА_1 видано посвідчення Серії НОМЕР_2 особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1 (а.с.39).
28.09.2018 року Управлінням соціального захисту населення Білопільської райдержадміністрації позивачу було видане посвідчення серії НОМЕР_3 інваліда 3-ої групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.38).
08.10.2018 року позивач звернувся із заявою до Білопільського РВК про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності (а.с.69).
Вказана заява була направлена до Сумського обласного військового комісаріату, який направив заяву позивача з доданими до неї документами на розгляд комісії Міністерства оборони України на підтвердження правомірності отримання грошової допомоги.
Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.02.2019 року №13 (п. 18) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), оскільки він був призваний на збори і брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році як військовозобов`язаний, а не як військовослужбовець. Крім того зазначено, що підставою для призначення грошової допомоги є встановлення інвалідності, що настала внаслідок захворювання при виконанні обов`язків військової служби не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів (а.с.36-37).
Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 25.04.2019 року у справі № 3-14/2019(402/19, 1737/19) за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" наголошує, що зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).
З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.
Військовослужбовці, які виконували військовий обов`язок під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мали однаковий статус, однакові обов`язки та функції, в результаті виконання яких їх здоров`ю заподіяна шкода.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до ст. 41 Закону №2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України №2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується, в тому числі, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги, у розумінні Закону №2011-XII, не пов`язується з часом та місцем звільнення з військової служби, а пов`язується із фактом та часом встановлення інвалідності військовослужбовцю, який звільнений з військової служби, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року (справа № 21-446а14) та від 21 квітня 2015 року (справа № 21-135а15).
Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 26.06.2018 р. по справі №750/5074/17 суд зазначає, що її висновки не можуть бути враховані під час розгляду справи, оскільки згідно вказаної постанови проаналізовано ч. 6 ст. 16 Закону в редакції з 01.01.2007 р. до 01.01.2014 р. згідно якої було прямо врегульовано питання щодо підстав виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям саме строкової військової служби.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивач як військовослужбовець, який отримав захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі ст. 16 Закону №2011-XII.
Отже, висновки зроблені відповідачем, про те, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги набувається лише з моменту встановлення військовозобов`язаному інвалідності, за умови якщо вона встановлена не пізніше трьох місяців після закінчення зборів не беруться судом до уваги, в звязку з чим рішення Міністерства оборони України (п.18 протоколу №13 від 08.02.2019 р.) про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи, внаслідок отримання захворювання, що повязане з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вирішення питання про зобов`язання Міністерства оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, суд зазначає, що не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Такі дії суду виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
При цьому, суд звертає увагу, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІІ групи з тих самих підстав, за яких судом визнані протиправними дії відповідача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 року у справі №750/5581/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладені вище обставини, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи, внаслідок захворювання пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби в липні - серпні 1986 року під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у відповідності до статті 16 Закону №2011-XII та Порядку №975 з урахування правової позиції, викладеної в рішенні суду.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 257, 262, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, викладене в п.18 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.02.2019 року №13, про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в призначенні одноразової грошової допомоги.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Діска