Справа № 480/4871/18
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 р.Справа № 480/4871/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Гуцала М.І. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 року (головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, повний текст складено 11.03.19 року) по справі № 480/4871/18

за позовом ОСОБА_1

до Державної екологічної інспекції у Сумській області

про стягнення середньої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2018 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд з урахуванням уточнення позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за період відсторонення від посади з 24.01.2018 по 15.11.2018 в сумі 80738,88 (вісімдесят тисяч сімсот тридцять вісім) грн 88 коп.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 відмовлено в повному обсязі в задоволенні позовної заяви.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на неповне та неправильне встановлення судом першої інстанції обставин справи, що призвело до незаконного винесення рішення. Вважає, що за період відсторонення від займаної посади на підставі рішень слідчого судді він має право на стягнення середнього заробітку, оскільки текст даних ухвал не містив вимог про відсторонення від посади без збереження заробітної плати. Також зазначає, що за час відсторонення від займаної посади, весь час перебував на робочому місці, трудовий договір не було розірвано, тому наявні підстави для отримання заробітної плати за цей період. Вказує, що на даний час позивач займає посаду, з якої він був відсторонений. Кримінальні провадження, які були підставою для відсторонення із займаної посади не закриті, на даний час позивач не визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, тому вважає, що є вина у даних кримінальних провадженнях відсутня. Також зазначає, що наказ відповідача про відсторонення від займаної посади не містив вимог щодо невиплати заробітної плати за період такого відсторонення, тому є підстави для виплати заробітної плати відповідачем на користь позивача за час відсторонення (вимушеного прогулу).

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та займав посаду головного спеціаліста державного інспектора з охорони навколишнього природнього середовища відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області.

Наказом від 07.08.2012 № 81-о позивача було переведено на посаду начальника відділу старшого державного інспектора відділу економічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24.01.2018 по кримінальному провадженні №1-кс/591/335/18 у справі №591/335/18 позивача було відсторонено від займаної посади - начальника відділу - старшого державного інспектора відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області Державної екологічної інспекції у Сумській області до 16:00 год 21.03.2018.

На підставі вищезазначеної ухвали суду, наказом відповідача від 30.01.2018 № 9-о позивача було відсторонено від займаної посади з 24 січня по 21 березня 2018 року.

27.04.2018 наказом відповідача №43-о на підставі ухвали Апеляційного суду Сумської області від 13.04.2018 у справі №591/335/18 позивача було відсторонено від займаної посади з 13 квітня по 10 червня 2018 року.

Наказом №48-0 від 21.05.2018 введена в дію структура відповідача, згідно якої змінена назва посади позивача та назва відділу, на підставі чого позивача переведено на посаду начальника відділу - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) на митній території Сумської області.

14.06.2018 наказом відповідача №66-о на підставі ухвали Ковпаківського районного суду м.Суми від 13.06.2018 у справі №592/6029/18 по кримінальному провадженню 1-кп/592/475/18 позивач був відсторонений від посади начальника відділу - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) на митній території Сумської області з 13 червня по 07 серпня 2018.

01.08.2018 наказом відповідача №80-о на підставі ухвали Ковпаківського районного суду м.Суми від 27.07.2018 року по кримінальному провадженню 1-кп/592/475/18 по справі №592/6029/18 позивача було відсторонено від посади начальника відділу - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) на митній території Сумської області на строк до 21 вересня 2018 року.

20.09.2018 наказом відповідача №87-о (а.с.16) на підставі ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.09.2018 по кримінальному провадженню 1-кп/592/475/18 по справі №592/6029/18 позивач був відсторонений від посади начальника відділу - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) на митній території Сумської області на строк по 15 листопада 2018 року.

З 16.11.2018 позивач приступив до своїх посадових обов`язків на посаді начальника відділу - старшого державного інспектора з охорони навколишнього середовища Сумської області відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області.

За наявною в матеріалах справи довідкою відповідача від 01.03.2019 №687/09 період відсторонення позивача від займаної посади тривав з 24.01.2018 по 15.11.2018 та включав згідно графіку роботи в структурі відповідача 204 робочих дні. Згідно даних зазначеної довідки, позивачу було виплачено середню заробітну плату за вимушені прогули у листопаді-грудні 2018 року за період: з 24.03.2018 по 31.03.2018 5 робочих днів; з 01.04.2018 по 12.04.2018 8 робочих днів; з 11.06.2018 року по 12.06.2018 року 2 робочих дні. Також позивачу нараховано та виплачено заробітну плату за період з 21.03.2018 року по 23.03.2018 за 3 робочі дні тривалістю 13 годин.

Таким чином, загальний час відсторонення позивача від займаної посади на підставі ухвал суду, за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, відсутність заробітку позивача за період такого відсторонення склав 186 робочих днів, що підтверджується довідкою від 01.03.2019 №687/09 та копією табелю обліку робочого часу.

Згідно до довідки від 03.12.2018 № 3880/09 виданої відповідачем, позивач працює в структурі відповідача на посаді начальника відділу екологічного нагляду (контролю) на митній території Сумської області старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області та станом на 03.12.2018 року його середньоденна заробітна плата з займаної посади становила 416 (чотириста шістнадцять) грн. 12 коп.

03.12.2018 позивачем подано службову записку на ім`я в.о. начальника відповідача щодо нарахування та виплати середньої заробітної плати за період відсторонення від займаної посади, а саме: з 24.01.2018 по 15.11.2018, без урахування періоду відсторонення від посади за рішенням керівника державного органу, в сумі 77 814,00 грн.

Судом встановлено, що відповідачем не було вжито заходів для здійснення виплати позивачу середньої заробітної плати за час його відсторонення від посади.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено збереження заробітної плати на час відсторонення від займаної посади, на підставі рішень слідчого судді та суду щодо особи, яка підозрюється чи обвинувачуються у вчиненні злочину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (ст.1 Кодексу законів про працю України).

Питання відсторонення від роботи (посади) врегульовано нормами Кодексу законів про працю, Кримінального процесуального кодексу України та нормами Законів України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон України «Про державну службу»), «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII (далі - Закон України «Про запобігання корупції»).

Так, відповідно до ст. 46 Кодексу законів про працю України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч. 6 ст. 72 Закону України «Про державну службу» відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків у разі вчинення ним корупційного правопорушення здійснюється відповідно до Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ч. 5 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, якщо інше не передбачено Конституцією і законами України, може бути відсторонена від виконання службових повноважень за рішенням керівника органу (установи, підприємства, організації), в якому вона працює, до закінчення розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 154 Кримінального процесуального кодексу України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу.

Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Відповідно до п. 17 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

Так, статтею 1 Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду від 01.12.1994 № 266/94-ВР (далі по тексту Закон № 266/94-ВР) визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Приписами ст. 2 Закону № 266/94-ВР визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, зокрема виникає у випадках:

- постановлення виправдувального вироку суду;

- встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

- закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Згідно зі ст. 11 Закону № 266/94-ВР у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Тобто, саме Законом № 266/94-ВР встановлено порядок отримання громадянином втраченого заробітку за час відсторонення від посади на підставі ухвал слідчого судді винесених згідно КПК України в межах кримінального провадження.

Крім того, порядок застосування Закону № 266/94-ВР визначений Положенням про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04.03.1996 року (далі по тексту Положення №6/5/3/41).

У відповідності до п. 8 Положення № 6/5/3/41 згідно з частиною 1 ст.4 Закону розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Як встановлено матеріалами справи, за період з 24.01.2018 по 15.11.2018 позивач був відсторонений від посади начальника відділу старшого державного інспектора відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області Державної екологічної інспекції у Сумській області. Передумовами відсторонення від займаної посади позивача є ухвали суду та накази відповідача, а саме:

ухвала слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24.01.2018 по справі №591/335/18 про відсторонення позивача від займаної посади до 21.03.2018 як захід забезпечення кримінального провадження. Відповідачем видано наказ № 9-о від 30.01.2018 щодо відсторонення позивача від займаної посади з 24.01.2018 по 21.03.2018;

ухвалою апеляційного суду Сумської області від 13.04.2018 року по справі №591/335/18 відсторонено позивача із займаної посади на строк 2 місяці до 10.06.2018 як захід забезпечення кримінального провадження. Відповідачем видано наказ № 43-0 від 27.04.2018 щодо відсторонення позивача від займаної посади з 13.04.2018 по 10.04.2018;

ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми відсторонено позивача із займаної посади на строк 2 місяці до 07.08.2018 як захід забезпечення кримінального провадження. Відповідача видано наказ №66-о від 14.06.2018 щодо відсторонення позивача від займаної посади з 13.06.2018 по 07.08.2018;

ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми відсторонено позивача із займаної посади на строк 2 місяці до 21.09.2018 як захід забезпечення кримінального провадження. Відповідачем видано наказ № 80-о від 01.08.2019 щодо відсторонення позивача від займаної посади до 21.09.2019;

ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.09.2018 по справі №592/6029/18 відсторонено позивача від займаної посади на строк 2 місяці до 15.11.2018 як захід забезпечення кримінального провадження. Відповідачем видано наказ № 87-о від 20.09.2019 щодо відсторонення позивача від займаної посади по 15.11.2019.

Тобто, за період відсторонення з посади начальника відділу старшого державного інспектора відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області Державної екологічної інспекції у Сумській області із строком, зазначеним в наказах відповідача, позивачем посадові обов`язки не виконувались.

Згідно довідки від 01.03.2019 № 687/09 за період між наказами відповідача щодо відсторонення від займаної посади позивачем виконувались посадові обов`язки, а саме: з 24.03.2018 по 31.03.2018 5 робочих днів; 01.04.2018 по 12.04.2018 8 робочих днів; 11.06.2018 по 12.06.2018 2 робочих днів йому було виплачено середню заробітну плату за вимушений прогул. Також, за період з 21.03.2018 по 23.03.2018 3 робочих дні нараховано та виплачено заробітну плату.

Дані відпрацьованого часу підтверджуються саме табельом обліку робочого часу. Тобто, оплата праці за виконану роботу позивача нарахована та виплачена пропорційно відпрацьованого робочого часу.

Тобто, судом першої інстанції зроблений правильний висновок, що підстав виплачувати заробітну плату позивачу, за період відсторонення від займаної посади - у відповідача не було, оскільки кримінальні провадження щодо позивача не є закінченими.

Колегія суддів також звертає увагу, що правомірність ухвал суду та наказів відповідача про відсторонення від займаної посади позивачем в судовому порядку оскаржені не були. Належних та допустимих доказів щодо незаконності такого відсторонення від посади до суду не надавались.

Закон України Про оплату праці № 108/95-ВР від 24.03.1995 року визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Відповідно до ст.1 Закон України Про оплату праці заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Таким чином, заробітна плата це винагорода яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.22 цього Закону №108/95-ВР, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Як вже зазначалось колегією суддів, оплата праці за пропорційно відпрацьований час у період відсторонення від займаної посади, позивачу вже була нарахована та виплачена.

Тому підстави нарахування та виплати заробітної плати за період фактичного невиконання посадових обов`язків, нормами чинного законодавства не визначені.

Колегія суддів зазначає, що на законодавчому рівні встановлений спосіб відновлення права позивача у випадку безпідставного застосування до нього відповідних заходів, при чому відповідальною особою в такому випадку є держава, в той же час такої правової підстави, як виплата заробітної плати під час відсторонення в межах КПК України, не існує, а тому вважати, що відповідач не здійснюючи нарахування та виплату плати, допустив порушення прав позивача, не має підстав.

Не зважаючи на те, що позивач є держслужбовцем, в той же час Законом України Про державну службу на підставі якому йому здійснювалась виплати заробітної плати також не передбачено виплата такої плати на час його відсторонення від займаної посади яке здійснене в межах КПК України.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що жодним нормативно-правовим актом, яким регулюються питання проходження публічної служби та правовідносин у сфері оплати праці не встановлено обов`язку роботодавця здійснювати виплату працівнику заробітної плати під час застосування до останнього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади.

Для відповідача єдиною правовою можливістю для виплати заробітної плати є чинне законодавство, що встановлює обов`язок та відповідно до якого з огляду на ч.2 ст.19 Конституції України він має діяти. Застосування до спірних правовідносин для визначення бездіяльності відповідача та покладання певного обов`язку (визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів влади) в межах КАС України, ні аналогія закону, ні аналогія права не допустима відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України.

Аналіз вищезазначених норм законодавства дає право колегії суддів дійти висновку, що на законодавчому рівні відсутні правові підстави для виплати середньої заробітної плати за період відсторонення особи від займаної посади. Особа, що перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, яка відсторонена від займаної посади на підставі ухвали слідчого судді, суду набуває право на відшкодування середнього розміру заробітної плати лише у випадку закриття провадження у справі про кримінальне правопорушення, що пов`язане з вчиненням корупційних діянь.

Тобто, за даних обставин, право на відшкодування заробітної плати за час відсторонення від посади виникає за умови визнання особи судом невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, колегія суддів, вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про фактичну дію трудового договору між сторонами та порушення права позивача на оплату праці.

Позивач перебуває на публічній службі, тому норми КЗпП України застосовуються тільки за умови неврегульовання даних правовідносин спеціальним законодавством, яким в даному випадку є Закон України №Про державну службу».

Підстави для виплати середнього заробітку позивачу за час відсторонення від займаної посади, у відповідності до норм чинного законодавства, відповідач не мав, оскільки відсутнє право на власний розсуд приймати рішення щодо оплати заробітної плати за працю.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За даних обставин, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 року по справі № 480/4871/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді М.І. Гуцал А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 14.06.2019 року