Справа № 280/4927/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4927/18
(суддя Приймак Є.О., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року у справі №280/4927/18 за позовом комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради 20 листопада 2018 року звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області згідно з яким, просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № про застосування штрафних санкцій та нарахування пенсії за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 30.10.2018 року.

Позов обґрунтовано тим, що законодавством не передбачено прийняття нового рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску після скасування раніше оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що доводи позивач відносно того, що законодавством не передбачено прийняття нового рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску після скасування раніше оскаржуваного рішення є помилковими.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами позивача викладеними у позовній заяві щодо недопустимості прийняття нового рішення після скасування раніше оскаржуваного рішення.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу відповідач посилаючись на безпідставність її доводів, просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що за порушення позивачем термінів сплати єдиного внеску контролюючим органом складено рішення № від 06.09.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за штрафними санкціями у розмірі 453787,70 грн. та нарахованої пені у розмірі 61320,37 грн. (а.с.8-10).

Не погоджуючись з цим рішенням позивач направив скаргу № 4680 від 18.09.2018 до Державної фіскальної служби України, на яку було надано відповідь - рішення про результати розгляду скарги від 23.10.2018 № 34296/6/99-99-11-02-02-25 в межах строку наданого законодавцем, у відповідності до якого скаргу позивача задоволено частково (а.с.11).

У відповідності до вищезазначеного рішення про результати розгляду скарги від 23.10.2018, контролюючий орган зобов`язано: рішення № від 06.09.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за штрафними санкціями у розмірі 453787,70 грн. та нарахованої пені у розмірі 61320,37 грн. скасувати та вважати відкликаним з дня прийняття цього рішення, також зобов`язано винести та направити скаржнику нове рішення.

На виконання вимог діючого законодавства за результатами рішення про результати розгляду вищезазначеної скарги № 34296/6/99-99-11-02-02-25 від 23.10.2018, контролюючим органом прийнято та надіслано позивачу рішення № від 30.10.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за штрафними санкціями у розмірі 453787,70 грн. за нарахованої пені у розмірі 61320,37 грн. за період з 22.03.2016 по 10.08.2016 з розрахунком штрафних санкцій (а.с.15-17). Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2464-VI дія Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

В розрізі приписів частини 2 статті 2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI).

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №2464-VI збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску та пропорцій його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно із ст. 6 ч. 1 п. 1 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Отже, позивач має статус платника єдиного внеску та зобов`язаний своєчасно сплачувати такий внесок.

Відповідно до приписів частини 2 статті 25 Закону №2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 3 ст. 25 Закону №2464 суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з частиною 4 статті 25 Закону№2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з ч.6 ст.25 Закону № 2464 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 25 Закону № 2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з ч. 10 ст. 25 Закону № 2464 одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно, що встановлено ч. 13 ст. 25 Закону № 2464.

Відповідно до ч. 15 ст. 25 Закону № 2464 рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.

Згідно з п.п. 2 п. 2 розділу VII «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, зі змінами та доповненнями, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. При цьому приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника.

З матеріалів справи вбачалось, що позивачем належним чином не виконувались норми ст. 9 Закону № 2464, а саме внесок за лютий - червень 2016 року сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку. Зазначені обставини позивачем не оскаржуються.

На виконання вимог чинного законодавства, за порушення термінів сплати єдиного внеску, контролюючим органом складено рішення № від 06.09.2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за штрафними санкціями у розмірі 453787,70 грн. та нарахованої пені у розмірі 61320,37 грн.

Процедуру подання та розгляду контролюючим органом скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - вимога) та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами десятою, одинадцятою статті 25 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначає Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затверджений Наказом Міністерства фінансів України №1124 від 09.12.2015 (далі - Порядок №1124).

Відповідно до пункту 1 розділу 4 Порядку №1124, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

У відповідності до п.5 розділу VI Порядку № 1124, у разі скасування вимоги або рішення контролюючого органу про нарахування пені та накладення штрафу вони вважаються відкликаними з дня прийняття рішення контролюючим органом вищого рівня про повне або часткове задоволення скарги, про що зазначається в рішенні відповідного контролюючого органу.

Згідно до п.3, п.4, п.5, п.6 роділу V Порядку № 1124, у разі повного або часткового задоволення скарги в рішенні даються розпорядження контролюючому органу, рішення якого скасовано повністю або в певній частині, про вчинення відповідних дій. Перший примірник рішення, прийнятого за результатами розгляду скарги контролюючим органом, після зазначення реєстраційного номера вихідної кореспонденції надсилається (вручається) скаржнику. Рішення вважається надісланим (врученим) юридичній особі або відокремленому підрозділу, якщо його передано службовій особі цього скаржника під підпис або надіслано листом з повідомленням про вручення. Другий примірник рішення, прийнятого за результатами розгляду скарги контролюючим органом, надсилається територіальному контролюючому органу за місцем реєстрації скаржника (передається структурному підрозділу (працівнику), до повноважень якого входить підготовка вимог про сплату недоїмки) для виконання (вчинення установлених законодавством дій) і зберігається у справі з матеріалами розгляду скарги, які долучаються до справи скаржника. Третій примірник рішення, прийнятого контролюючим органом за розглядом скарги, залишається в цьому контролюючому органі і зберігається у справі з матеріалами розгляду скарги.

Як вбачається з тексту рішення про результати розгляду скарги від 23.10.2018 року рішення № від 06.09.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за штрафними санкціями у розмірі 453787,70 грн. та нарахованої пені у розмірі 61320,37 грн. скасовано у зв`язку з невірним зазначенням періоду застосування штрафної санкції та нарахування пені на підставі чого контролюючий орган зобов`язано винести та направити скаржнику нове рішення (а.с.12-13).

Враховуючи рішення ДФС про результати розгляду скарги № 34296/6/99-99-11-02-02-25 від 23.10.2018, контролюючим органом прийнято та надіслано позивачу рішення № від 30.10.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за штрафними санкціями у розмірі 453787,70 грн. та нарахованої пені у розмірі 61320,37 грн. за період з 22.03.2016 по 10.08.2016 з розрахунком штрафних санкцій.

Враховуючи те, що рішення № від 06.09.2018 року охоплювало період з 01.04.2016 року по 10.08.2016 року в той час як оскаржуване рішення стосується періоду з 22.03.2016 року по 10.08.2016 року, при цьому попереднє рішення скасовано та вважається відкликаним, суд апеляційної інстанції зробив висновок про безпідставність тверджень скаржника щодо понесення ним подвійної відповідальності.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими твердження позивача про відсутність законних підстав у відповідача для прийняття нового рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені у разі відкликання попереднього, оскільки чинне законодавство такої заборони не містить.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що рішення № від 06.09.2018 року скасовано з підстав невірного визначення періодів, а не з підстав протиправного застосування штрафних санкцій та нарахування пені до позивача, у зв`язку з чим відповідач обґрунтовано прийняв нове рішення з урахуванням недоліків скасованого ним рішення.

Слід зазначити й те, що скасування попереднього рішення не звільняє позивача від відповідальності встановленої законом за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року у справі №280/4927/18 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 13 червня 2019 року.

Повне судове рішення складено 14 червня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко