Справа № 754/12303/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу поліцейського роти № 3 батальйону № 4 полку № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві капрала поліції Жарко Аліни Віталіївни

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року

у справі №754/12303/18 (розглянутої у відкритому судовому засіданні)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Поліцейського роти № 3 батальйону № 4 полку № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві капрала поліції Жарко Аліни Віталіївни

про касування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до поліцейського роти № 3 батальйону № 4 полку № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві капрала поліції Жарко Аліни Віталіївни, в якому просила:

- скасувати постанову серії БР №739309 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 22.08.2018 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та закрити провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова серії БР №739309 від 22.08.2018 року винесена із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, а дії поліцейського при винесенні постанови були незаконними та такими, що грубо порушили її права, а тому постанова підлягає скасуванню.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року позов задоволено. Скасовано постанову серії БР №739309 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністартивне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 22 серпня 2018 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та закрито провадження по справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Позивачем відзив (заперечення) на апеляційну скаргу подано не було.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.08.2018 р. винесено постанову серії БР №739309 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.5 ст. 122 КупАП.

Відповідно до постанови від 22.08.2018, 22 серпня 2018 року приблизно о 12-41год. в м. Києві по вул. Антоновича, 47, водій, керуючи транспортним засобом «BMW-320» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 5.38 з таб.7.17 "Інвалід", чим порушив п.8.1 ПДР України.

Позивач, вважаючи постанову такою, що прийнято незаконно, оскільки паркувальний майданчик №А2007 розташований за адресою м. Київ вул. Антоновича, 47/12-41, який згідно Переліку діючих паркувальних майданчиків та їх розміщення на електронній карті, наведений на офіційному сайті КП «Київтранспарксервіс»: parkservis.kiev.ua у розділі «Автомобілістам», існує і там зазначено, що місце для паркування інвалідів на даному майданчику лише одне, яке нею не було зайнято звернулася до суду з вказаним позовом

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, про задоволення позовних вимог виходив з того, що відповідач під час прийняття постанови серії БР № 739309 про адміністративне правопорушення від 22.08.2018 року діяв не на підставі та у спосіб, що передбачений нормами чинного законодавства, а сама постанова є такою, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Однак, санкція ч. 5 ст. 122 КУпАП, передбачає притягнення до відповідальності за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Згідно з п. 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342, у разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, з оскаржуваної позивачем постанови вбачається, що вона здійснила стоянку, що позначена знаком 5.39 і табличкою до нього 7.17 ПДР, не маючи документів, що підтверджують інвалідність.

Відповідно до п. 5.38 розділу 33 ПДР, знак «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою «Р» та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою «Р» та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби.

Згідно з п. 7.17 розділу 33 ПДР, табличка «Особи з інвалідністю» означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.

Таблички розміщуються безпосередньо під знаками, з якими вони застосовуються. Таблички 7.2.2-7.2.4, 7.8 у разі розташування знаків над проїзною частиною, узбіччям або тротуаром, розміщуються збоку від знаків. (розділ 33 ПДР)

У свою чергу, п. 5.39 розділу 33 ПДР, «Зона стоянки» визначає зону, де дозволена стоянка, за умов, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи фото з місця події, табличка 7.17 «Особи з інвалідністю» розміщена під знаком 5.39 розділу 33 ПДР «Зона стоянки», що не передбачено та не узгоджується з приписами розділу 33 ПДР.

Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху, стоянка - це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

У свою чергу, п. 4 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 передбачає, що паркування - розміщення транспортного засобу на майданчику для паркування.

Відповідно до розділу «Дорожня розмітка» ПДР, лінії горизонтальної розмітки мають білий колір.

Синій колір має лінія 1.1 (горизонтальна вузька суцільна лінія), якщо нею позначаються майданчики для паркування, відведені на проїзній частині.

Відповідно до Переліку діючих паркувальних майданчиків та їх розміщення на електронній карті, наведений на офіційному сайті КП «Київтранспарксервіс»: https://parkservis.kiev.ua/ у розділі «Автомобілістам», існує паркувальний майданчик №А2007 розташований за адресою м. Київ вул. Антоновича, 47/12-41.

Таким чином, оскільки автомобіль позивача був розміщений на майданчику для паркування, ним було здійснено паркування, а не стоянку транспортного засобу.

Принагідно зазначити, що за порушення правил паркування передбачена відповідальність за ст. 152-1 КУпАП, а не за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано будь-яких доказів на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, додані апелянтом фото з місця порушення не підтверджують обставин, на підставі яких було складено протокол про адміністративне правопорушення та прийнята оскаржувана постанова та не спростовують твердження позивача.

Також, колегія суддів наголошує на тому, що в матеріалах справи не міститься доказів того, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, а тому, у силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винуватості особи, що притягається до відповідальності, тлумачиться на її користь. Надані відповідачем до суду апеляційної інстанції фотоматеріали також не підтверджують того, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що дії відповідача щодо винесення постанови серії БР № 739309 про адміністративне правопорушення від 22.08.2018 незаконними, а саму постанову такою, що підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 195, 242, 243, 246, 272, 286, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу поліцейського роти № 3 батальйону № 4 полку № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві капрала поліції Жарко Аліни Віталіївни - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

Ю.А Ісаєнко