Справа № 280/1077/19
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 травня 2019 року Справа № 280/1077/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Міська стоматологічна поліклініка» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 95-А, )

до Головного управління Держпраці у Запорізької області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 25, )

про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Міська стоматологічна поліклініка», звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову ГУ Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП 377/650/АВ/П/ПТ/ІП-ФС від 19 лютого 2019 року;

визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №ЗП377/650/АВ/П від 30 січня 2019 року.

Ухвалою суду від 18.03.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18.04.2019.

Ухвалою суду від 18.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 14.05.2019.

Ухвалою суду від 22.04.2019 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Міська стоматологічна поліклініка» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 95-А, ) про забезпечення позову задоволено; зупинено стягнення за виконавчим документом - постановою про накладення штрафу №ЗП 377/650/АВ/П/ПТ/ІП-ФС від 19 лютого 2019 року, що видана Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, до набрання законної сили судовим рішенням в даній справі.

14.05.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 27.05.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем неправомірно складено оскаржуваний припис № ЗП377/650/АВ/П від 30.01.2019 про необхідність усунення порушень, які на думку перевіряючого було виявлено під час перевірки позивача та оскаржувану постанову, якою накладено на позивача штраф. Вважає, що його протиправно притягнуто до відповідальності за порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП Укрїани, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, не провадиться в день звільнення. Крім цього, позивач зазначає, що з висновків відповідача у Акті перевірки №ЗП377/650/АВ від 30.01.2019 незрозуміло за які саме відпустки, щорічні або додаткові, та якої тривалості, на думку перевіряю чого, не була виплачена компенсація ОСОБА_1 , яка ніколи не зверталася до позивача із заявами про надання їй додаткової відпустки як одинокій матері та не надавала жодних підтверджуючих документів. Відповідач у Постанові про накладення стягнення як на підставу застосування штрафу та визначення його розміру посилається на статтю 259 Кодексу законів про працю України, статтю 53 Закону України «Про зайнятість населення», частину третю статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункт 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 та на абзац 8 частини 2 статті 265 КЗпП України. Однак жодною з наведених норм не передбачено можливості застосування штрафу у розмірі 4 173,00 грн, а абзац 8 частини 2 статті 265 взагалі відсутній у КЗпП. Таким чином відповідач застосував штрафну санкцію, яка не передбачена законом, наслідком чого є визнання такої постанови незаконною. Крім цього, постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2019 по справі № 335/1367/19, яка набрала законної сили 02.03.2019 встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення у діях керівника ТОВ «Міська стоматологічна поліклініка» по цій справі.

Представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача просив справу розглянути в порядку письмового провадження, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Міська стоматологічна лікарня» відмовити. 02.04.2019 від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив, відповідно до якого, зазначає, що головним держаним інспектором Спаською Наталією Дмитрівною було проведено інспекційне відвідування ТОВ «Міська стоматологічна лікарня» з 28.01.2019 по 30.01.2019 року, під час якого було встановлено наступні порушення законодавства про працю: - частина ч.1 ст.83 КЗпП України - При звільненні працівника йому не виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А І групи. Так, згідно вибіркових даних, згідно до заяви працівника ОСОБА_1 від 02.01.2019 та наказу №5 від 16.01.2019, зазначеного працівника було звільнено 16.01.2019 року. Відповідно до наданих підприємством документів, останній період роботи, за який працівнику було надано щорічну основну відпустку 01.11.2013- 01.11.2014, що підтверджується наказом про надання відпустки від 06.08.2018 №77. За період роботи з 01.11.2014 по 16.01.2019 (день звільнення) основна щорічна відпустка працівнику не надавалася. Таким чином, взагалі не нарахована, а відтак і не виплачена грошова компенсація за всі не використані працівником дні щорічної відпустки; - частина 1 ст.116 КЗпП України - Відповідно до п.п.2.2.12 п.2.2 розділу Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України «Про затвердження Інструкції зі статистики заробітної плати» від 13.01.2004 №5, до складу фонду додаткової заробітної плати входять суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основних та додаткових) відпусток. Таким чином, при звільненні суми, що належали ОСОБА_1 ТОВ «Міська стоматологічна лікарня» виплачені не в повному обсязі. Та обставина, що до звільнення ОСОБА_1 ніколи не зверталась із заявами про надання їй додаткових відпусток як одинокій матері не звільняє від виплат на не використані дні щорічної відпустки на дітей. Норми ст. 265 КЗпП України та ст. 41 КУпАП різняться за видом відповідальності та суб`єктивною стороною: ст. 41 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, яка застосовується до посадової особи, в той же час ст. 265 КЗпП України передбачає фінансову відповідальність, яка застосовується до фізичної особи-підприємця. Протокол про адміністративну відповідальність та постанова про накладення фінансової санкції складаються різними посадовими особами, у різний проміжок часу та строки, з різних підстав та оформлюються відповідно до законодавства різними документами. Головне управління Держпраці у Запорізькій області, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що прямо передбачений законодавством України. Прийняті рішення є законними, обґрунтованими та відповідають вимогам закону. Проведене невиїзне інспектування позивача здійснено відповідно до вимог чинного законодавства та з належним дотриманням прав позивача.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно наказу Головного управління Держпраці у Запорізькій області №176 від 24.01.2019 року про проведення інспекційного відвідування ТОВ «Міська стоматологічна лікарня» з питань додержання законодавства про працю, оформлення трудових відносин, строків виплати заробітної плати, дотримання мінімальних гарантій в оплаті праці видано направлення на проведення інспекційного відвідування №117 від 24.01.2019 року в якому вказаний перелік питань, що перевірялися під час заходу державного нагляду у вигляді інспекційного відвідування.

Так, головним державним інспектором Спаською Наталією Дмитрівною було проведено інспекційне відвідування ТОВ «Міська стоматологічна лікарня» з 28.01.2019 по 30.01.2019 року, під час якого було встановлено наступні порушення законодавства про працю:

- частина ч.1 ст.83 КЗпП України - При звільненні працівника йому не виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А І групи. Так, згідно вибіркових даних, згідно до заяви працівника ОСОБА_1 . від 02.01.2019 та наказу №5 від 16.01.2019, зазначеного працівника було звільнено 16.01.2019 року. Відповідно до наданих підприємством документів, останній період роботи, за який працівнику було надано щорічну основну відпустку 01.11.2013- 01.11.2014, що підтверджується наказом про надання відпустки від 06.08.2018 №77. За період роботи з 01.11.2014 по 16.01.2019 (день звільнення) основна щорічна відпустка працівнику не надавалася. Таким чином, взагалі не нарахована, а відтак і не виплачена грошова компенсація за всі не використані працівником дні щорічної відпустки;

- частина 1 ст.116 КЗпП України - Відповідно до п.п.2.2.12 п.2.2 розділу Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України «Про затвердження Інструкції зі статистики заробітної плати» від 13.01.2004 №5, до складу фонду додаткової заробітної плати входять суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основних та додаткових) відпусток.

30.01.2019 інспектором праці Головного управління Держпраці в Запорізькій області Спаською Н.Д. було вручено позивачу припис № ЗП377/650/АВ/П від 30.01.2019 про необхідність усунення порушень

19.02.2019 заступником начальника Головного управлінням Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення штрафу за № ЗШ77/650/АВ/П/ПТ/ІП-ФС відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Міська стоматологічна поліклініка», якою до Позивача застосовано штраф у розмірі 4 173,00 грн

Підставою для оформлення відповідачем припису від 30.01.2019 та оскаржуваної постанови від 19.02.2019 став акт № ЗП377/650/АВ від 30.01.2019, складений за результатами інспекційного відвідування ТОВ «Міська стоматологічна поліклініка» 30.01.2019 інспектором праці Спаською Н.Д.

Позивачем подано скаргу № 16 від 08.02.2019 до Головного управління Держпраці в Запорізькій області про скасування припису, про що на Скарзі проставлена позначка відповідача про отримання.

Проте станом на 13.03.2019 відповідач в порушення положень Порядку № 295 взагалі не надав відповідь на вказану скаргу.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття відповідачем оскаржуваних рішень звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 р. № 877-V (далі - Закон №877-V).

Статтею 1 Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295.

Відповідно до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Як встановлено під час судового розгляду справи згідно наказу Головного управління Держпраці у Запорізькій області №176 від 24.01.2019 року про проведення інспекційного відвідування ТОВ «Міська стоматологічна лікарня» з питань додержання законодавства про працю, оформлення трудових відносин, строків виплати заробітної плати, дотримання мінімальних гарантій в оплаті праці видано направлення на проведення інспекційного відвідування №117 від 24.01.2019 року в якому вказаний перелік питань, що перевірялися під час заходу державного нагляду у вигляді інспекційного відвідування.

За результатами інспекційного відвідування ТОВ «Міська стоматологічна поліклініка» 30.01.2019 інспектором праці Спаською Н.Д. складено Акт № ЗП377/650/АВ від 30.01.2019.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 74 Кодексу законів про працю України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Частиною 1 ст. 75 КЗпП України передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

В силу ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно наказу №5 від 16.01.2019 працівника ОСОБА_1 було звільнено 16.01.2019 року.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 при звільнені було нараховано 68 днів невикористаної щорічної відпустки грошову компенсацію за які було виплачено у день звільнення 16.01.2019, що підтверджується довідками доданими до позовної заяви (а.с.28-30).

Як встановлено нормою ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини... (рішенні про усиновлення) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку державним органом реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Згідно ст. 18-2 вказаного Закону допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері, яка виховує і утримує дитину сама.

Отже, основним критерієм для визначення статусу одинокої матері є: виховання та утримування дитини без участі батька. Одержання жінкою аліментів від батька дитини, ведення з ним спільного господарства позбавляє статусу одинокої матері. Наведено повністю узгоджується з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 р. № 9.

Враховуючи тривалість трудових відносин, керівництвом ТОВ «Міська стоматологічна поліклініка» було прийнято рішення в якості певного заохочення піти на зустріч Ігнатович О. В. та виплатити компенсацію додаткової відпустки за 2019 рік у кількості 10 календарних днів (а.с.30), оскільки останньою було надано лише довідку з ДНЗ про те, що батько не відвідує батьківські збори та на цій підставі керівництвом ДНЗ зроблено сумнівний висновок про те, що батько не приймає участі у вихованні дитини.

Пунктами 19, 20, 21 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування /п. 23 Порядку № 295/.

Пунктом 24 Порядку № 295 визначено, що припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.

Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

Стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного у ньому строку усунення недоліків, якщо об`єкт відвідування не надав відповідь або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту усунення виявлених порушень /п. 25 Порядку № 295/.

30.01.2019 інспектором праці Головного управління Держпраці в Запорізькій області Спаською Н.Д. було вручено позивачу припис № ЗП377/650/АВ/П від 30.01.2019 про необхідність усунення порушень.

Пунктом 30 Порядку № 295 визначено, що припис або вимога інспектора праці можуть бути оскаржені у 10-денний строк з дати їх отримання до керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці.

Тим же пунктом Порядку № 295 передбачено, що подання в установлений строк скарги тимчасово припиняє виконання припису або вимоги.

Скарга розглядається у 30-денний строк з дати її надходження, якщо інше не встановлено законом.

08.02.2019 року на адресу Головного управління Держпраці у Запорізькій області подано скаргу на скасування припису №ЗПЗ77/650/АВ/П від 30.01.2019 року, який було внесено за результатами інспекційного відвідування ТОВ «Міська стоматологічна поліклініка».

Посилання відповідача, що 06.03.2019 року на адресу ТОВ «Міська стоматологічна поліклініка» надано відповідь щодо розгляду даної скарги, судом не береться до уваги, оскільки позивачем надано копію поштового конверту з відміткою про дату відправлення - 30.03.2019, а отже відповідачем пропущено 30-денний строк на надання позивачу відповіді на скаргу.

Відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

19.02.2019 заступником начальника Головного управлінням Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення штрафу за № ЗШ77/650/АВ/П/ПТ/ІП-ФС відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Міська стоматологічна поліклініка», якою до позивача застосовано штраф у розмірі 4173,00 грн.

Так, економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати визначається Законом України «Про оплату праці».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати наступна. Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників, молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Таким чином, норми і гарантії в оплаті праці, які визначені ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» та положеннями КЗпП України, є мінімальними державними гарантіями в оплаті праці.

Крім того, за приписами ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», основні державні соціальні гарантії встановлюються законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Таким чином, державне регулювання оплати праці, що визначено законодавством, полягає, зокрема, у встановленні розміру мінімальної заробітної плати та інших зазначених у законодавстві норм і гарантій оплати праці, та в даному випадку слід встановити, чи було позивачем дотримано норми і гарантії, передбачені законодавством, що є мінімальними державними гарантіями.

Так, питання оплати праці врегульовані главою VII КЗпП України, у той час як гарантії та компенсації встановлені главою VIIІ КЗпП України.

При цьому, суд зазначає, що глава VIIІ КЗпП України, визначаючи гарантії та компенсації, не містить положень щодо виплати грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки при звільненні працівника, яка передбачена ч. 1 ст. 83 КЗпП України, так само як і ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці», що містить перелік норм оплати праці.

У свою чергу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про відпустки» державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Суд зазначає, що поняття державні гарантії, пов`язані із відпусткою, не є тотожним поняттю мінімальні державні гарантії в оплаті праці.

Грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки не належить до мінімальних державних гарантій, не є нормою чи гарантією в оплаті праці, що передбачена ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» та КЗпП України, внаслідок чого висновок відповідача щодо порушення позивачем ст. 265 КЗпП України не відповідає фактичним обставинам.

Крім цього, відповідач у Постанові про накладення стягнення як на підставу застосування штрафу та визначення його розміру посилається на статтю 259 Кодексу законів про працю України, статтю 53 Закону України «Про зайнятість населення», частину третю статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункт 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 та на абзац 8 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Однак жодною з наведених норм не передбачено можливості застосування штрафу у розмірі 4 173,00 грн., а абзац 8 частини 2 статті 265 взагалі відсутній у КЗпП. Таким чином відповідач застосував штрафну санкцію, якої не існує, наслідком чого є визнання такої постанови протиправною.

Враховуючи викладене, суд зазначає про відсутність підстав для накладення на ТОВ «Міська стоматологічна поліклініка» штрафу, передбаченого абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, з огляду на те, що восьмого абзацу в ч.2 ст.265 КЗпП України взагалі не існує, а порушення ч. 1 ст. 83 КЗпП України не підпадає під визначення недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Таким чином, Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області не доведено вчинення позивачем порушення трудового законодавства, відповідальність за яке не передбачена абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, у зв`язку з чим оскаржувані: припис про усунення виявлених порушень №ЗП377/650/АВ/П від 30 січня 2019 року та постанова №ЗП 377/650/АВ/П/ПТ/ІП-ФС від 19.02.2019 є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно ст. 17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та оцінці всіх фактів і обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Як зазначено в рішенні по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що оскаржувані постанова та припис суперечать чинному законодавству, що наведене вище, та, зокрема, вказаним рішенням Європейського суду з прав людини.

Необхідно також вказати, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2019 по справі № 335/1367/19, яка набрала законної сили 02.03.2019 встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення у діях керівника ТОВ «Міська стоматологічна поліклініка» Дудар О.А. по цій справі. (а.с.26-27)

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3842 гривні.

Керуючись ст. ст. 9,139, 241-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Міська стоматологічна поліклініка» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 95-А, ) до Головного управління Держпраці у Запорізької області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 25, ) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП 377/650/АВ/П/ПТ/ІП-ФС від 19 лютого 2019 року;

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Запорізькій області про усунення виявлених порушень №ЗП377/650/АВ/П від 30 січня 2019 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міська стоматологічна поліклініка» судовий збір в розмірі 3842,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 27.05.2019.

Суддя М.С. Лазаренко