Справа № 812/1108/18
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року справа №812/1108/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., Компанієць І.Д., за участю секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника позивача адвоката Парчевського В.Ю., представника відповідача Кочеткової А.Т., діючої за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 812/1108/18 (головуючий суддя І інстанції Борзаниця С.В.), складене в повному обсязі 07 лютого 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі» до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 січня 2018 року № Ю-47-17, -

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі» до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-47-17 від 16 січня 2018 року (а.с. 3-11 т. 1).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року позов задоволено. Скасовано вимогу від 16 січня 2018 року № Ю-47-17 Головного управління ДФС у Луганській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі» про сплату боргу (недоїмки) від 16 січня 2018 року № Ю-47-17 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який станом на 31.12.2017 складає 1 401 143,23 грн. (один мільйон чотириста одна тисяча сто сорок три гривні 23 коп.) (а.с. 35-38 т.3).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у їх задоволені у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено наступне.

Станом на 31 грудня 2017 року у позивача утворилась заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 1 401 143,23 грн., у зв`язку з чим ГУ ДФС у Луганській області було сформовано спірну вимогу. Зазначена сума боргу виникла у період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 16 липня 2018 року грошові вимоги Головного управління ДФС у Луганській області визнано в сумі 1 447 741,63 грн. та включено до другої черги задоволення вимог кредиторів позивача.

Таким чином, сума заборгованості, яка входить до складу оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 січня 2018 року № Ю-47-17 вже визнана ухвалою Господарського суду Луганської області від 16 липня 2018 року по справі № 913/1373/16 та включена до другої черги кредиторських вимог, відтак, спірна вимога є правомірною. Крім того, податковий орган вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача податкового боргу (а.с. 44-45 т. 3).

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд її задовольнити та скасування рішення суду першої інстанції. Пояснила, що сума з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період січень-грудень 2017 року в сумі 1 401 143,23 грн. фактично була сплачена позивачем, однак вона зарахована на попередній період в якому існував борг .

Представник позивача наполягав на залишенню апеляційної скарги без задоволення, рішення суду першої без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі», ідентифікаційний код 32804063, з січня 2004 року по 05 лютого 2015 року було зареєстровано та знаходилось за адресою: 94202, Луганська обл., м. Алчевськ, вул. Вокзальна, буд. 122 Б, перебувало на обліку в Алчевській ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській області.

05 лютого 2015 року місцезнаходження змінено на адресу: 01021 м. Київ, вул. Мечникова, 9 та перебувало на обліку в ДПІ у Печерському р-ні ГУ Міндоходів у м. Києві.

26 жовтня 2016 року місцезнаходження було змінено на адресу: 93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 8 та перебуває на обліку в ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС в Луганській області. З 19 жовтня 2017 року знаходиться в стані припинення за судовим рішенням про банкрутство (а.с.163-166 т.1).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року у справі №826/27323/15 позов ТОВ «ЗСД» до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві про зобов`язання вчинити дії задоволено. Зобов`язано ДПІ у Печерському р-ні ГУ Міндоходів у м.Києві списати суму безнадійного податкового боргу по сплаті Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 223681,75 грн.

Відповідно до вказаної постанови судом встановлено, що позивач отримав сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 20 січня 2015 року № 2692, яким засвідчено настання з 02 червня 2014 року для позивача форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території м. Алчевська Луганської області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів.

Також, постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 11 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року, у справі № 826/28059/15 за позовом ТОВ «Завод сталевої дробі» до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про скасування вимоги встановлено, зокрема, що: «…у період з вересня 2014 року по січень 2015 року позивач був звільнений від виконання своїх обов`язків щодо сплати єдиного внеску…» (а.с. 191-198 т. 1).

Дана постанова оскаржувалась в апеляційної та касаційної інстанціях та була залишена без змін (а.с. 201-204 т. 1).

Постановою Господарського суду Луганської області від 09 жовтня 2017 року у справі № 912/1373/16 визнано банкрутом боржника Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі», 93404, м. Сєверодонецьк Луганської області, вул. Енергетиків, буд. 8, ідентифікаційний код 32804063, та відкрита ліквідаційна процедура строком на 12 місяців - до 09 жовтня 2018 року (а.с. 227-232 т. 1).

25 січня 2018 року позивач отримав вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) № Ю-47-17 від 16 січня 2018 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який станом на 31 грудня 2017 року складає 1 401 143,23 грн. (а.с. 168 т. 1).

02 лютого 2018 року позивачем було надіслано на адресу ДФС України скаргу на вказану вимогу (а.с. 170-174 т. 1).

Згідно рішення ДФС України від 02 березня 2018 року № 7588/6/99-99-11-02-02-25 за результатами розгляду скарги залишено без змін рішення ГУ ДФС у Луганській області, а скаргу позивача - без задоволення (а.с. 175-176 т. 1).

Згідно розрахунку суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску ТОВ «Завод сталевої дробі» та витягу з інтегрованої картки платника податків, наданих відповідачем, сума в розмірі 1 401 143,23 грн. за позицією податкового органу виникла за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року (а.с. 7, 8-14 т. 2).

Відповідно до Акту звіряння розрахунків по сплаті єдиного соціального внеску за період лютий 2015 року грудень 2017 рік, наданого позивачем, у вказаному акті зазначені суми платежів з посиланням на конкретні платіжні доручення, копії яких додані до матеріалів справи. За розрахунками, наведеними в Акті звіряння, переплата за вказаний період станом на грудень 2017 року складає 2 874,73 грн. (а.с. 28-32, 33-199 т. 2).

Прийняття податковим органом вищевказаної вимоги є спірним питанням даної справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на день винесення спірної вимоги за позивачем не обліковувався податковий борг, відтак вимога є такою, що підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (далі Закон № 2464).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 ст. 6 Закону № 2464 встановлений обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Відповідно до положень пункту 1.3. статті 1 Податкового Кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

За позицією відповідача, викладеною в апеляційній сказі, сума заборгованості нарахована за період з січня 2017 по листопад 2017 року в сумі 1 353 840,51 грн., входить до складу оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 січня 2018 року № Ю-47-17 вже визнана ухвалою Господарського суду Луганської області від 16 липня 2018 року по справі № 913/1373/16 та включена до другої черги кредиторських вимог.

Однак, з такою позицією податкового органу суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

По-перше, з аналізу вищевказаної ухвали Господарського суду Луганської області слідує, що відповідача дійсно включено до другої черги кредиторських вимог, однак, судом не досліджувалась сама сума заборгованості та не визначено її розмір.

По-друге, спірна вимога була прийнята на виконання положень Закону України № 2464, а не на підставі вищевказаної ухвали Господарського суду Луганської області.

Відтак, посилання апелянта, як на доказ наявності у позивача податкового боргу на вищевказану ухвалу Господарського суду є необґрунтованим.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу приписів пункту 1.3. статті 1 ПК України після включення суми нарахованої заборгованості позивачу за період з січня 2017 року по листопад 2017 року в розмірі 1353840,51 грн. до другої черги кредиторських вимог у відповідача відсутні повноваження щодо вжиття заходів стягнення вказаних сум відповідно до норм Податкового кодексу України, оскільки подальше визначення правовідносин стосовно цієї заборгованості повинно регулюватися Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

При цьому, представником позивача наданий Акт звіряння розрахунків по сплаті єдиного соціального внеску за період лютий 2015 року грудень 2017 рік, та копії платіжних доручень, копії яких додані до матеріалів справи, за вказаний період. Відповідно до призначення платежу у вказаних платіжних дорученнях зазначене сплата єдиного внеску з січня 2017 року по грудень 2017 року, що сторонами не спростовується.

Станом на 31 грудня 2017 року позивачем згідно платіжних доручень сплачено єдиного внеску за період з січня по грудень 2017 року в розмірі 1 638 867,7 грн., що є більшим за суму, зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 16 січня 2018 року за № Ю-47-17, - 1 401 143,23 грн.

Таким чином, станом на дату прийняття оскаржуваної вимоги 16 січня 2018 року були в наявності достовірні та достатні відомості, які свідчили про відсутність у позивача боргу зі сплати єдиного внеску за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, та які міг відповідач перевірити для визначення наявності чи відсутності заборгованості за вказаний період.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини по справі, вважає, що спірна вимога прийнята з порушенням вимог процесуального та матеріального права, а доводи апеляційної скарги нівелюються вищевказаними нормами права та висновками суду першої інстанції.

Що стосується боргу за попередній період, відповідно до погашення заборгованості якої були спрямовані поточні платежі позивача, що підтверджено витягом з інтегрованої картки позивача( т.2 а.с. 209-215) ,суд апеляційної інстанції зазначає, що заборгованість за попередній період була предметом розгляду адміністративними судами.

Постановою Окружний адміністративний суд міста Києва від 20.10.2016 у справі №826/27323/15 позов ТОВ «ЗСД» до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві про зобов`язання вчинити дії задоволено. Зобов`язано ДПІ у Печерському р-ні ГУ Міндоходів у м.Києві списати суму безнадійного податкового боргу по сплаті Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 2236481,75 грн. ( т.1 а.с.192-198)

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.05.2018 по справі №826/27323/15, апеляційну скаргу та касаційну скаргу ДПІ у Печерському р-ні ГУ Міндоходів у м.Києві залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року - без змін (том 1 а.с. 201-204,т.2 а.с.253-254).

Твердження апелянта, що зазначена заборгованість не була списана та існувала до моменту погашення її поточними платежами позивача за 2017 рік з підстав не виконання рішення суду , - судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки відповідно до ч.2,3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, їх посадовими та службовими особами на всій території України . Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Отже відповідач безпідставно змінив призначення поточного платежу та штучно зазначив заборгованість, на суму якої була прийнята спірна вимога.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апелянтом не доведено суду правомірність прийняття спірної вимоги, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 812/1108/18 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 12 червня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 червня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

Г.М. Міронова

І.Д. Компанієць