Справа № 420/6717/18
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/6717/18
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Потапчука В.О.

суддів: Семенюка Г.В. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року (суддя: Радчук А.А.) про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач/скаржник) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - ГУНП в Харківській області, відповідач/скаржник), про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано висновок Головного управління Національної поліції в Харківській області про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 0,00 грн від 24.10.2018 року, затвердженого 06.11.2018 року (без зазначення номеру).

Зобов`язано ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності (50 %) з визначенням III групи інвалідності відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11 січня 2016 року, у розмірі, передбаченому пп. "в" п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України "Про Національну Поліцію", а саме 134 470 (сто тридцять чотири тисячі чотириста сімдесят) грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

28 лютого 2019 року через канцелярію суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, яким задовольнити заяву, подану представником ОСОБА_1 адвокатом Павленко А.Л. про стягнення з ГУНП в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 17 00,00 гривень.

В обґрунтування вищевказаної заяви позивач вказав, що судом не було вирішено питання про відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у розмірі 17 000,00 гривень. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги №35/11 від 01 листопада 2017 року. Крім того у самій позовній заяві було зазначено, що витрати позивача полягають у сплаті правової допомоги у розмірі 17 000 гривень. Враховуючи те, що справа розглядалась в порядку письмового провадження, сторона була позбавлена можливості в судових дебатах заявити про стягнення витрат на правову допомогу, при цьому в заяві від 12 лютого 2019 року представником позивача було наголошено про підтримання позовних вимог в повному обсязі. В зв`язку із означеним сторона позивача надає до суду докази витрат позивача на оплату правничої допомоги, а саме: додаткову угоду № 2 до договору № 35/11 від 01 листопада 2017 року, рахунок - фактура № 35/11-1 від 27 лютого 2019 року на суму 17 000 гривень та копія квитанції до прибуткового касового ордеру №27 від 27 лютого 2019 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Приймаючи вказану ухвалу від 07 березня 2019 року суд першої інстанції зазначив, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Проте в самому договорі та додатковій угоді, та інших доказах, наданих на підтвердження витрат на правову допомогу відсутні розрахунки погодинної вартості правової допомоги, наданої у вказаній справі. Окрім того, суд зазначив, що враховуючи набрання чинності з 15 грудня 2017 року нової редакції КАС України та запровадження положеннями цього Кодексу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вбачається доцільним приведення укладених до 15 грудня 2017 року договорів у відповідність до вимог діючого КАС України та доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій скаржник просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти судове рішення, яким стягнути з ГУНП в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17 000 грн., в якості компенсації витрат на правову допомогу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за вказаною апеляційною скаргою. Справу призначено у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції не правильним та таким, що не відповідає вимогам Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України) та практики Європейського суду.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до статті 9 Конституції України рішення ЄСПЛ є частиною національного права, так по справі «Конияк проти Румунії» рішенням ЄСПЛ від 6 жовтня 2015 року, задоволено заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

У вказаній справі Європейський Суд вирішував питання «стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 3 000 ЄВРО, як відшкодування судових витрат у суді, що становить гонорар адвоката. Позивач представив договір про надання правової допомоги, який підтверджує гонорар свого адвоката.

Уряд вважає надмірною заявлену суму. У зв`язку з цим, Уряд зазначив, що позивач не представив табель обліку робочого часу з кількістю годин, виділених його адвокатом для підготовки зауважень, написаних для суду, і що частина його аргументів були superflue з питань necomunicate Уряду.

Відповідно до практики Європейського Суду, позивач має право на відшкодування судових витрат тільки в тій мірі, в якій був встановлений фактичний характер, необхідності та обґрунтованості їх. У цій справі, беручи до уваги документи, якими володіє, і критерії, зазначені вище, Суд вважає, що доцільно надати суму в 3 000 ЄВРО за судові витрати, пов`язані з процедурою Суду».

Проаналізувавши вказану практику Європейського Суду, з урахуванням законодавства України щодо забезпечення дотримання прав людини, колегія суддів вважає за доцільне відступити від позиції яка вказана у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17 в частині висновку про те, що для підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З урахуванням викладеного, а також того, що відповідно до посвідчення ОСОБА_1 є учасником бойових дій, інвалідом ІІІ групи, колегія суддів вважає, що позивач не повинен бути позбавленим права на відшкодування відповідачем понесених ним витрат на правничу допомогу у зв`язку з неналежним оформленням його адвокатом документів щодо підтвердження факту представництва в судах позивача та відповідно суми потрачених коштів за вказане представництво.

При цьому, колегія суддів зазначає, що не зважаючи на те, що матеріали справи містять додаткову угоду № 2 до договору № 35/11 від 01 листопада 2017 року, рахунок - фактури № 35/11-1 від 27 лютого 2019 року на суму 17 000 грн. та копії квитанції до прибуткового касового ордеру №27 від 27 лютого 2019 року, а також докази того, що протягом розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій саме адвокат Павленко А.Л. представляв інтереси позивача, складав, підписував та завіряв всі наявні в матеріалах справи документи, суд апеляційної інстанції вважає, що дана сума не співмірна зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22 грудня 2018 року справа №826/856/18.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з доцільністю та обґрунтованістю стягнення з відповідача 17 000,00 грн. витрат на правову допомогу, оскільки дана сума не співмірна з складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що до стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати за надання правничої допомоги адвокатом, понесених позивачем під час розгляду даної справи, підлягає сума у розмірі 7 000,00 грн.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 КАС України відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення, є одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідним залишити поза увагою наявність формальних недоліків при складанні документів щодо представництва позивача адвокатом Павленко А.Л., враховуючи положення КАС України та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для часткового задоволення заяви адвоката Павленко А.Л. про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Харківській області.

Керуючись ст.ст. 132, 139, 143, 252, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року (суддя: Радчук А.А.) про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди - скасувати.

Задовольнити заяву адвоката Павленко А.Л. про ухвалення додаткового рішення у справі №420/6717/18.

Прийняти додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню до Верховного Суду, відповідно до вимог ст.328 КАС України, не підлягає.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 13 червня 2019 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.