Справа № 1.380.2019.001391
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001391
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника позивача Петрущак М.І. ,

представника відповідача Ворошилова Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Проектно-конструкторське бюро» до Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Головне управління Пенсійного фонду України у Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Львіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Проектно-конструкторське бюро» до Головного управління ДФС у Львівській області, із вимогами:

-визнати дії Головного управління ДФС у Львівській області щодо черговості зарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та самостійної зміни призначення платежу протиправними;

-зобов`язати Головне управління ДФС у Львівській області змінити черговість зарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по ВП «Проектно-конструкторське бюро» ДП «Львіввугілля», відповідно до призначеного платежу, визначеного платіжними дорученнями про перерахунок коштів зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по ВП «Проектно-конструкторське бюро» ДП «Львіввугілля» за період з 01.04.2018 року по 01.02.2019 року та здійснити коригування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по ВП «Проектно-конструкторське бюро» ДП «Львіввугілля», відобразивши перераховані кошти зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 року по 01.02.2019 року, як сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в повному розмірі за період з 01.04.2018 року по 01.02.2019 року, відповідно до призначення платежу у платіжних дорученнях.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на 20.03.2019 року за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 по 20.03.2019 в сумі 561 864,32 грн. Проте, позивач вважає, що за вказаний період у нього відсутня заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки станом на 20.03.2019 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплачено пропорційно виплаченій заробітній платі до 20.03.2019 року. Зазначив, що відповідно до листа ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області №1234/05-74 від 25.03.2019 станом на 25.03.2019 позивачем сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по березень 2019. Стверджує, що кошти, які згідно платіжних доручень призначались на сплату єдиного внеску, фіскальний орган спрямував на погашення податкового боргу за минулий період. На думку позивача, такі дії податкового органу призводять до не зарахування працівникам страхового стажу, а нарахована їм за цей період заробітна плата не включається в розрахунок пенсії, що позбавляє застраховану особу права на соціальний захист. Зазначив, що лише після зарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у відповідності до здійснених платежів, ці місяці будуть зараховані до страхового стажу застрахованої особи та може бути здійснено призначення страхових виплат на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Позивач вважає, що працівники підприємства не повинні нести негативних наслідків і бути позбавлені гарантованих соціальних виплат через наявність заборгованості у платника, яка утворилась через неправомірні дії відповідача. Просив позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві та додаткових поясненнях, просив позов задовольнити.

Представником відповідача подано відзив на позов за вх.№ 17518, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідно до інтегрованої картки платника податків по ЄСВ за 2018 рік за позивачем рахується заборгованість станом на 01.01.12.2018 року у розмірі 327639, 42 грн., станом на 01.01.2019 року 562265,22 грн. З огляду на викладене, сплата позивачем в 2018 та 2019 роках єдиного соціального внеску погашає суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала позицію викладену у письмовому відзиві та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Оскільки, частиною шостою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення, відтак сплата позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в 2018, 2019 роках погашає суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Саме тому відповідач вважає вимоги позивача, викладені в позовній заяві необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. В судовому засіданні представник відповідача підтримала позицію викладену у письмовому відзиві та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 28.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

16 квітня 2019 року за вх.№ 13036 третя особа подала письмові пояснення, в яких проти позову заперечила з підстав, що Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є спеціальним законом, який встановлює порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, частиною четвертою статті 8 якого передбачено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Відтак, контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного соціального внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного соціального внеску віднесено до функцій органів доходів і зборів (органів Державної фіскальної служби).

Третя особа не забезпечила явки уповноважного представника в судове засідання, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Дослідивши доводи позову, відзив на нього, пояснення третьої особи, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відокремлений підрозділ «Проектно-конструкторське бюро» ДП «Львіввугілля» є відокремленим підрозділом Державного підприємства «Львіввугілля», що знаходиться за адресою: 80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Струса,23.

Суд встановив, що Відокремленим підрозділом «Проектно-конструкторське бюро» ДП «Львіввугілля» було сплачено до бюджету ЄСВ за період з 01.04.2018 року по 01.02.2019 року у розмірі 407017,73 грн, що підтверджується платіжними дорученнями:

№ 75 від 02.04.2018 на суму 6300,00 грн.; № 79 від 03.04.2018 на суму 5800,00 грн.;

№ 82 від 04.04.2018 на суму 4700.00 грн.; № 88 від 19.04.2018 на суму 9000,00 грн.;

№ 93 від 24.04.2018 на суму 8000,00 грн.; № 97 від 25.04.2018 на суму 5500,00 грн.;

№106 від 02.05.2018 на суму 25900,00 грн.; №109 від 10.05.2018 на суму 5800,00 грн.;

№ 112 від 11.05.2018 на суму 1800,00 грн.; № 116 від 15.05.2018 на суму 2900,00 грн.;

№ 120 від 16.05.2018 на суму 4500,00 грн; № 125 від 22.05.2018 на суму 4000,00 грн;

№ 140 від 25.05.2018 на суму 16535,00 грн;№ 144 від 25.05.2018 на суму 7600,00 грн;

№ 150 від 29.05.2018 на суму 5800,00 грн; № 152 від 31.05.2018 на суму 5500,00 грн;

№ 158 від 04.06.05.2018 на суму 4100,00 грн;№ 162 від 04.06.2018 насуму 7000,00 грн;

№ 166 від 13.06.2018 на суму 3200,00 грн; № 170 від 21.06.2018 на суму 2100,00 грн;

№ 174 від 21.06.2018 на суму 1900,00 грн; № 178 від 25.06.2018 на суму 3600,00 грн;

№ 182 від 02.07.2018 на суму 1900,00 грн; № 187 від 02.07.2018 на суму 9500,00 грн;

№ 192 від 03.07.2018 на суму 3500,00 грн; № 196 від 04.07.2018 на суму 3500,00 грн;

№ 201 від 05.07.2018 на суму 3900,00 грн; № 205 від 06.07.2018 на суму 5800,00 грн;

№ 210 від 18.07.2018 на суму 3900,00 грн; № 214 від 19.07.2018 на суму 3500,00 грн;

№ 218 від 20.07.2018 на суму 2500,00 грн; № 222 від 25.07.2018 на суму 1500,00 грн;

№ 227від 30.07.2018 на суму 4800,00 грн; № 231 від 30.07.2018 на суму 1000,00 грн;

№ 236 від 02.08.2018 на суму 8000,00 грн; № 240 від 08.08.2018 на суму 11000,00 грн;

№ 244 від 13.08.2018 на суму 4000,00 грн; № 248 від 14.08.2018 на суму 5500,00 грн;

№ 253 від 22.08.2018 на суму 3500,00 грн; № 257 від 27.08.2018 на суму 4800,00 грн;

№ 261 від 28.08.2018 на суму 6500,00 грн; № 265від 30.08.2018 на суму 5000,00 грн;

№ 269 від 04.09.2018 на суму 2500,00 грн; № 273 від 06.09.2018 на суму 5000,00 грн;

№ 277 від 07.09.2018 на суму 3500,00 грн; № 281 від 10.09.2018 на суму 5000,00 грн;

№ 285 від 11.09.2018 на суму 3500,00 грн; № 289 від 17.09.2018 на суму 4000,00 грн;

№ 293 від 25.05.2018 на суму 4100,00 грн; № 297 від 28.09.2018 на суму 3000,00 грн;

№ 301 від 01.10.2018 на суму 6500,00 грн; № 306 від 04.10.2018 на суму 4000,00 грн;

№ 311 від 09.10.2018 на суму 5800,00 грн; № 315 твід 12.0102018 на суму 3800,00 грн;

№ 318 від 16.10.2018 на суму 8000,00 грн; № 326 від 19.10.2018 на суму 2998,00 грн;

№ 330 від 26.10.2018 на суму 1000,00 грн; № 2297 від 29.10.2018 на суму 3000,00 грн;

№ 2475 від 13.11.2018 на суму 4300,00 грн;№ 2408 від 12.11.2018 на суму 6200,00 грн;

№ 2324 від 01.11.2018 на суму 4900,00 грн;№ 2455 від 13.11.2018 на суму 2800,00 грн;

№ 2451 від 12.11.2018 на суму 3500,00 грн;№ 2629 від 26.11.2018 на суму 3864,00 грн;

№ 336 від 05.11.2018 на суму 4500,00 грн; № 345 від 14.11.2018 на суму 1200,00 грн;

№ 354 від 15.11.2018 на суму 3500,00 грн; № 358 від 16.11.2018 на суму 3500,00 грн;

№ 363 від 29.11.2018 на суму 3800,00 грн; № 366 від 06.12.2018 на суму 4900,00 грн;

№ 371 від 10.12.2018 на суму 6600,00 грн; № 376 від 12.12.2018 на суму 5800,00 грн;

№ 380 від 13.12.2018 на суму 2900,00 грн; № 384 від 17.12.2018 на суму 14000,00 грн;

№ 389 від 22.12.2018 на суму 6030,00 грн; № 392 від 26.12.2018 на суму 1030,00 грн;

№ 403 від 26.12.2018 на суму 3000,00 грн; № 405 від 03.01.2019 на суму 6500,00 грн;

№ 410 від 04.01.2019 на суму 3500,00 грн; № 413 від 08.01.2019 на суму 3800,00 грн;

№ 418 від 10.01.2018 на суму 3800,00 грн; № 422від 11.01.2019 на суму 2500,00 грн;

№ 426 від 16.01.2019 на суму 5000,00 грн; № 430 від 17.01.2019 на суму 10974,00 грн.

Вказані кошти зараховано Головним управлінням ДФС у Львівській області у погашення раніше не сплачених платежів.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо зарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за попередні періоди є протиправними, оскільки такі дії призводять до не зарахування страхового стажу працівникам підприємства, а нарахована за цей період заробітна плата не включається в розрахунок пенсії, що позбавляє застраховану особу права на соціальний захист. Зазначенні обставини зумовили звернення позивача до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення суд взяв до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI. (далі Закон №2464).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 1 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п. 1 частини першої ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відокремлений підрозділ «Проектно-конструкторське бюро» ДП «Львіввугілля» є страхувальником в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та платником єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це не консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Згідно до пункту 7 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до пункту 2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.15 за №508/26953) (далі - Інструкція №449), сплата єдиного внеску здійснюється за місцем: обліку платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується, в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України, та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Згідно з ч. 10 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів і пені, у порядку календарної черговості.

Аналіз наведеної норми в сукупності з іншими нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вказує, що така імперативно визначає порядок погашення несплачених сум недоїмки, штрафних санкцій та пені відповідно до якої суми єдиного внеску, що надходять від платника, який має заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Судом встановлено, Відокремленим підрозділом «Проектно-конструкторське бюро» ДП «Львіввугілля» було сплачено до бюджету ЄСВ за період з 01.03.2018 по 01.02.2019 році у розмірі 407017,73 грн, що підтверджується платіжними дорученнями зазначеними вище та довідкою позивача. Як слідує із зворотного боку обліковує картки платника податку та не заперечується позивачем, в останнього наявний борг із сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який станом на 01.01.2018 року становить 327639,42 грн. та станом на 01.01.2019 становить 562265,22 грн. (а.с.142,160).

Суд звертає увагу, що позивачем не заперечується факт наявності заборгованості із сплати єдиного соціального внеску, проте позивач вважає, що зарахування коштів, які сплачуються підприємством за попередні періоди порушує законні права працівників підприємства на соціальний захист, оскільки останнім не зараховуються такі періоди роботи до страхового стажу, а нарахована їм за цей період заробітна плата не включається в розрахунок пенсії.

Втім, суд не приймає такі доводи позивача до уваги, оскільки частиною 6 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів і пені, у порядку календарної черговості.

Отже, зазначена норма регламентує порядок зарахування коштів, які надходять із сплати єдиного соціального внеску в календарній черговості їх виникнення, тому відповідачем зважаючи на приписи частини 6 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» правомірно зараховано такі в рахунок сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені в порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем підтверджено правомірність календарного зарахування сплачених позивачем платежів єдиного соціального внеску, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заява Державного підприємства «Львіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Проектно-конструкторське бюро» до Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Головне управління Пенсійного фонду України у Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст постанови складено та підписано 14 червня 2019 року.