Справа № 500/213/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4897/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року у справі № 500/213/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глібівська компанія натуральних напоїв" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Дерех Н.В.,

час ухвалення рішення 04.04.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 04.04.2019 року

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Глібівська компанія натуральних напоїв" (надалі позивач, товариство) звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, в якому просить визнати протиправною та скасувати відмову Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 16.07.2018 року №4102-10/245, зобов`язати Міністерство економічного розвитку України повторно розглянути подане Товариством з обмеженою відповідальністю "Глібівська компанія натуральних напоїв" клопотання №27/06/2018 від 27.06.2018 року про продовження термінів повернення валютної виручки, яке було отримане відповідачем 02.07.2018 року.

Позовній вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачем було подано усі передбачені законодавством документи для розгляду клопотання із зазначенням причин необхідності продовження таких строків. Позивач також зазначив, що товариством подано до відповідача лист щодо необхідності відкладення строків по поставці і монтажу технологічної лінії у зв`язку з тим, що у повторній партії поставлених комплектів поршнів була виявлена значна частина бракованих агрегатів та деталей. Також, в обґрунтування необхідності продовження строків товариством було надано копію додаткової угоди до укладеного контракту від 29.08.2017 року, відповідно до якої сторони узгодили про продовження строків поставки обладнання по контракту до 30.12.2018 року. Крім того, представник позивача вказав, що відповідач в оскаржуваній відмові не навів правового обґрунтування такої відмови, що суперечить вимогам чинного законодавства України. Таким чином, представник позивача вважає, що Товариство повністю та з врахуванням чинного законодавства обґрунтувало відповідачу необхідність продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, що відповідачем не представлено доказів розгляду клопотання позивача про продовження термінів повернення валютної виручки від 27.06.2018 року.

Апелянт зазначив, що позивачем не було надано будь-яких документів, які підтверджують невідповідність агрегатів технічному завданню, документів від постачальників стосовно кінцевого терміну поставки, які б підтверджували, що у зв`язку із затримкою у виробництві товару за контрактом, необхідно було збільшити строк такої поставки та документи від продавця по товару, щодо того, що ним гарантується поставку такого товару, що і обґрунтувало б необхідність продовження строків розрахунків за вказаним Контрактом.

Крім того, у поданих позивачем документах відсутнє підтвердження заводу - виробника стосовно виробничого циклу Товару, строк виготовлення товару, (лише строки його поставки), документи, що підтверджують час для транспортування товару, а відтак неможливо встановити, чи дійсно в компанії-виробника виникла необхідність на усунення браку та несправностей обладнання, відсутній документ, що підтверджує необхідний час для транспортування товару.

Враховуючи викладене, апелянт вважає, що судом першої інстанції не були враховані доводи відповідача стосовно відсутності правових підстав для видачі позивачу висновку щодо продовження строків розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією, оформленого листом-відповіддю від 16.07.2018 року № 4102-10/245, за результатом розгляду листа-звернення від 27.06.2018 року № 27/06/2018.

Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що доказів розгляду Мінекономрозвитку клопотання позивача про продовження термінів повернення валютної виручки від 27.06.2018 року, з врахуванням поданих документів, суду не подано і судом не здобуто.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 29.08.2017 року між позивачем ( покупець) та Peter Markl Brauereimaschinen GmbH ( продавець) укладений Контракт № 217-07, у відповідності до якого продавець продає, а покупець придбаває лінію розливу для пива (надалі товар), у відповідності з переліком, кількістю, описом і вартістю, наведених у специфікації №1.

24 квітня 2018 року позивач звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, із клопотанням про продовження термінів повернення валютної виручки.

16 липня 2018 року Мінекономрозвитку на дане звернення позивача надіслало лист № 4102-10/245, яким проінформувало позивача про можливість розгляду його клопотання від 24.04.2018 року за умови надання відповідного обґрунтування і з підтверджуючими на те документами.

При цьому суд зазначає, що вказаний лист є проміжковою відповіддю на клопотання позивача від 24.04.2018 року і не є відмовою відповідача у розумінні Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньо економічними операціями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2007 року №1409.

27 червня 2018 року позивач звернувся з клопотанням до Міністерства економічного розвитку і торгівлі із клопотанням про продовження термінів повернення валютної виручки, який спливає 01 липня 2018 року - до 30.12.2018 року.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Ч.2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України ( надалі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до частин першої - четвертої ст.2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента. Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України. Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

У відповідності до пункту 3 Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньо економічними операціями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2007 року №1409, висновок стосовно віднесення операцій резидента до таких, що здійснюються за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення, та продовження встановлених строків (далі - висновок) видається Мінекономрозвитку.

Пунктом 4 Порядку №1409, для одержання висновку резидент подає Мінекономрозвитку такі документи: 1) складений у довільній формі лист-звернення, що містить дані про стан виконання зовнішньоекономічного договору (контракту) на момент звернення, із зазначенням суми заборгованості та обґрунтуванням необхідності продовження встановленого строку на певний період; 2) засвідчені в установленому порядку: копія зовнішньоекономічного договору (контракту), в якому зазначаються адреса та банківські реквізити іноземних контрагентів. Якщо договір укладено іноземною мовою, заявник додає його переклад на українську мову; копії документів, що підтверджують здійснення зовнішньоекономічної операції, зокрема платіжних банківських документів, довідок банків, вантажних митних декларацій, коносамента, актів приймання-передачі товару (виконання робіт, надання послуг).

Також, відповідно до пункту 10 Положення №15, відділ контролю у сфері зовнішньоекономічної діяльності з урахуванням висновків інших підрозділів здійснює остаточний розгляд документів і готує висновок або письмову відмову (у формі листа) в його видачі з обґрунтуванням підстав такої відмови.

Згідно пункту 9 Порядку №1409, підставами для відмови у видачі висновку є: 1) подання резидентом документів: з порушенням вимог, зазначених у пункті 4 цього Порядку; що містять недостовірну інформацію; 2) невідповідність поданих резидентом документів законодавству.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із зміною строків виконання поставки товару із незалежних від товариства причин, позивач звернувся до відповідача із клопотанням про продовження термінів повернення валютної виручки від 27.06.2018 року. Позивачем до поданого клопотання були долучені наступні документи: копія контракту №217-07 від 29.08.2017 року, копію додаткової угоди №1 від 22.03.2018 року до контракту № 217-07 від 29.08.2017 року, копію додаткової угоди №2 від 12.06.2018 року до контракту №217-07 від 29.08.2017 року, копію листа від постачальника №11/06-18, копію виписки по особових рахунках, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, копію висновку №283 від 05.05.2018 року.

В якості доказу необхідності продовження строків, товариством подано відповідачу додаток до договору №2 від 12.06.2018 року, укладений між позивачем та Peter Markl Brauereimaschinen GmbH, відповідно до якого сторони домовились перенести строк поставки товарів не пізніше 30.12.2018 року. Крім цього, листом від 11.06.2018 року Peter Markl Brauereimaschinen GmbH позивача було повідомлено по неможливість в строк здійснити поставки товару, оскільки були виявлені неякісні пневматичні поршні та інша невідповідність технічному завданню, у зв`язку з чим Peter Markl Brauereimaschinen GmbH прийняв рішення про зміну постачальника, що в свою чергу призвело до затримки поставок.

Як встановлено колегією суддів із листа Мінекономрозвитку від 16.07.2018 року № 4102-10/245 Департамент регулювання зовнішньоекономічної діяльності розглянув звернення ТОВ «Глібівська компанія натуральних напоїв» від 24.04.2018 №24/04/ ( вх. Мінекономрозвитку України від 26.04.2018 №07/29689-18).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не представлено суду доказів розгляду клопотання позивача продовження термінів повернення валютної виручки від 27 червня 2018 року.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що лист Мінекономрозвитку від 16.07.2018 року № 4102-10/245 не є рішенням про відмову у клопотанні позивача від 27.06.2018 року, а є лише проміжковим листом, який не породжує для позивача будь-яких негативних наслідків для його прав та інтересів. А тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування відмови, що викладена у листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 16.07.2018 року № 4102-10/245 до задоволення не підлягає.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягав до часткового задоволення, а саме зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України розглянути клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Глібівська компанія натуральних напоїв" від 27.06.2018 року №27/06/2018 про продовження термінів валютної виручки.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законними і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року у справі № 500/213/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 12.06.2019 року