Справа № 760/5198/17
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/315/19
в справі №760/5198/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі судді Лазаренко В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви від 26.09.2016 про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням йому 3 групи інвалідності 03.10.2012, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 та зобов`язати відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму у відповідності з ч. 2 ст. 16 Закону України №2011-ХІІ.
В обґрунтування позовних вимог, серед іншого, посилається на те, що він проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та 21.02.2000 під час виконання військового обов`язку отримав травму ЗЧМТ (струс головного мозку), яка негативно позначилась в подальшому на стані здоров`я, і як наслідок з 03.10.2012 йому встановлено 3 групу інвалідності. Після встановлення інвалідності він звертався із завами про виплату йому одноразової грошової допомоги до МВС України, де він працював з 10.07.2004 по 14.09.2012, та до Міністерства оборони України, однак у призначенні допомоги йому було відмовлено. Зокрема, управління МВС України в Житомирській області листом від 21.01.2013 повідомило його про те, що травма, внаслідок якої йому встановлено інвалідність, мала місце до прийняття на службу в органи внутрішніх справ, тобто, не пов`язана з проходженням служби в ОВС, тому відсутні правові підстави для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги. В свою чергу департамент фінансів МОУ у листах від 17.12.2013, 18.06.2013 та 19.06.2014 повідомив його про відсутність підстав для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що його було звільнено з органів внутрішніх справ, а тому питання виплати одноразової грошової допомоги в разі настання ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відноситься до компетенції МВС України.
На його думку, він після встановлення йому ІІІ групи інвалідності, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України №2011-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499, оскільки травма, у наслідок якої йому встановлено інвалідність, була отримана ним під час проходження військової служби, а не служби в ОВС, і вона пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджено у встановленому законом порядку.
Оскільки ним було подану всі необхідні документи для призначення одноразової грошової допомоги до відповідного військового комісаріату, відмову відповідача у її призначенні та виплаті вважає незаконною, оскільки відповідно до норм чинного законодавства він має право на таку допомогу, а тому вважає, що відповідачем були порушені його права на соціальний захист.
Ухвалою суду від 03 травня 2017 року в справі було відкрито скорочене провадження, відповідно правил передбачених КАС України в редакції до 15.12.2017.
Згідно ч. 3 ст. 30 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.
Відповідно до п. 10 Перехідних положень КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Таким чином, розгляд справи відбувається за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Заперечення, відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з листопада 1991 по квітень 2004 проходив військову службі в Збройних Силах України.
Наказом командувача 8 артилерійського корпусу від 04.03.2004 №4-ПМ позивача звільнено з військової служби в запас, наказом командира віськової частини НОМЕР_2 від 10.04.2004 №95 позивача з 10.04.2004 виключено зі списків особового складу частини, направлено для зарахування на військовий облік.
У період з 10.07.2004 по 14.09.2012 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ.
До прийняття на службу в ОВС, позивачем отримано черепно-мозкову травму в 2000 році, що вбачається з листа УМВС України в Житомирській області від 21.01.2013 №9/Д-3.
Відповідно до протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України № 256 від 16 лютого 2011 року встановлено, що закрита черепно-мозкова травма /струс головного мозку/ у 2000 році старшого прапорщика ОСОБА_1 , 1972 р.н., що підтверджена військово-обліковими та військово-медичними документами, так, пов`язана з проходженням військової служби.
17.10.2012 ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності з 03.10.2012 по 01.01.2016, визначено причину інвалідності - захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 10 ААБ №654169 від 17.10.2012.
13.03.2014 за результатами повторного огляду МСЕК ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 12.03.2014 по 01.01.2016, визначено причину інвалідності травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
19.01.2016 за результатами повторного огляду МСЕК ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 01.01.2016 по 01.01.2019, визначено причину інвалідності травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Вважаючи, що в наслідок встановлення інвалідності ним набуто право на отримання одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до військового комісаріату за місцем обліку з відповідною заявою, надавши документи передбачені законодавством.
Департамент фінансів Міністерства оборони України листами від 17.12.2013 №248/3/6/1462/2093, від 18.06.2013 №248/3/6/1462/991 та від 19.06.2014 повідомив позивача про відсутність підстав для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що його було звільнено з органів внутрішніх справ, а тому питання виплати одноразової грошової допомоги в разі настання ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відноситься до компетенції МВС України.
Позивачем оспорюється правомірність бездіяльності відповідача щодо не здійснення призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
Надаючи оцінку доводам позивача та обставинам справи суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідач є органом державної влади, і відповідно у своїй діяльності повинен керуватися вимогами ст. 19 Конституції України та вимогами законів України.
Згідно із статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України № 2011-ХІІ від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України № 2011-ХІІ від 20.12.1991).
Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч. 1 ст. 16 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991).
Згідно з п. 4 ч.2 ст. 16 Закону України № 2011-ХІІ від 20.12.1991, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Закон України № 2011-XII від 20.12.1991 визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно підпункту «б» пункту 1 ст.16-2 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 (в редакції, чинній на момент встановлення інвалідності - 12.03.2014) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи.
При цьому, законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства оборони України стосовно прийняття рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги позивачу, у зв`язку із встановленням останньому ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої ним під час виконання обов`язків військової служби (ч. 6 ст. 16-3 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991)
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач проходив військову службу та під час виконання обов`язків військової служби отримав травму. Після звільнення з військової служби позивачеві з 12.03.2014 встановлено ІІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок отримання ним зазначеної травми.
Таким чином позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (12.03.2014), у разі встановлення інвалідності IІІ групи передбаченої ст. 16 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991.
Вказана обставина підтверджена наявними матеріалами справи.
Аналогічна правова позиція також висловлена в постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі №21-563а14, де визначено, що право на отримання допомоги виникає у військовослужбовця з моменту настання інвалідності.
Крім того, визначено, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок).
Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби закріплене у статті 16 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 та в Порядку.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року (справа №21-446а14) та від 21 квітня 2015 року (справа №21-135а15).
Згідно з п.11. Порядку військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
У відповідності до п.12-13 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
На виконання наказу Міністра оборони України від 12.04.2007 року №168 «Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби» (далі - Наказ №168) /чинного на момент звернення позивача за призначенням допомоги/ у Міністерстві оборони України створено постійно діючу комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби.
У відповідності до пункту 2 Наказу №168 голова комісії, зокрема, забезпечує підготовку пропозицій та подає їх Міністру оборони України для прийняття рішень про призначення грошової допомоги.
Отже, в силу положень наказу №168, відповідну пропозицію для вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги повинна надавати постійно діюча комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби.
За результатами розгляду такої пропозиції комісії Міністр оборони України приймає відповідне рішення (позитивне або негативне).
Згідно пункту 15 Порядку рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Аналогічні положення щодо прийняття рішення про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги уповноваженим органом Міністерства оборони України закріплені у наказі Міністра оборони України від 26.10.2016 № 564 «Про затвердження Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум».
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач жодного рішення щодо призначення чи відмови у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу не приймав, у визначеному законодавством порядку надані позивачем документи не розглядав.
Таким чином, враховуючи, що відповідачем Міністерством оборони України відповідне рішення, передбачене законодавством України, за наслідками розгляду заяви позивача прийнято не було, належним способом захисту позивача у даному випадку має бути розгляд звернення відповідно до вимог чинного законодавства України.
Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Верховний Суд України в постановах від 18 березня 2014 року (справа № 21-11а14) та від 22 квітня 2014 року (справа № 21-484а13) сформулював правову позицію у подібних правовідносинах, згідно з якою підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання. Оскільки відповідач відповідного рішення не приймав, то суд повинен зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.
Згідно правил установлених ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою /рішення від 18 вересня 2015 року у справі «Ушаков та Ушакова проти України» п. 78, заява № 10705/12; рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161, Series А заява №25/.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені судом обставини справи, позовні вимоги належить задовольнити частково.
Згідно ч.ч. 3, 9 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, в т.ч., чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3 100, 00 грн.
В задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3 100, 00 грн. належить відмови, оскільки позивачем не надано суду доказів, що правнича допомога надавалась йому належним суб`єктом відповідно ст.ст. 16, 134 КАС України, ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Щодо вимог про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, останні належить задовольнити частково, оскільки вимоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, заявлені позивачем у даній справі, є взаємопов`язаними (задоволення першої, є передумовою для задоволення другої), і при зверненні до суду з цими вимогами позивачеві належало сплатити 640,00 грн. судового збору /фактично сплачено 1280,00 грн./ Тому в порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача належить стягнути 640,00 грн. судового збору.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтями 9, 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, ст.ст. 1-3, 5, 6, 8, 9, 19, 30, 72-78, 90, 139, 241-246, 257, 262, 263, 293, 295, п. 10 Перехідних положень КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України (адреса: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6; ), яка полягає у нерозгляді питання щодо призначення ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з травмою, отриманою під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Зобов`язати Міністерство оборони України (адреса: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6; ) розглянути подані ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) документи для призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІI групи, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Міністерства оборони України (адреса: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 640 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складання до суду апеляційної інстанції.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя В.В. Лазаренко