Справа № 672/436/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 672/436/19 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шинкоренко С.В.

Суддя-доповідач - Охрімчук І.Г.

18 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Моніча Б.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2019 року (м. Городок) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до Городоцького районного суду Хмельницької області із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 05.04.2019 р.

В обгрунтування вимог адміністративного позову зазначив, що начальником СРПП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області Оседцею С.В. було безпідставно накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за ніби-то вчинення порушення ПДР України, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки будь-які докази про це останнім надані не були.

Позивач просить скасувати постанову від 05.04.2019 р. серії ДПО18 №292985 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. та закрити справу.

Відповідач в суді першої інстанції, просив залучити в якості співвідповідача начальника СРПП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області Оседцю Сергія Вікторовича, посилаючись, що саме він є належним відповідачем.

Суд першої інстанції визнав безпідставним клопотання про залучення в якості співвідповідача начальника СРПП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області Оседцю С.В. , виходячи із такого.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, інспектор є працівником підрозділу Національної поліції, яке підпорядковане Головному управлінню Національної поліції в Хмельницькій області, а тому, Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області є належним відповідачем у даній справі і необхідності у залученні інспектора в якості співвідповідача немає.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 25.04.2019 року позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , інд. АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області ( , 29000 вул. Зарічанська 7 м. Хмельницький) про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задоволено.

Скасовано постанову від 05.04.2019 р. серії ДПО18 №292985 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. в зв`язку із відсутністю у його діях складу даного правопорушення, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Не погоджуючись із прийнятим судовим, Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області звернулося до суду з апеляційною скаргою, якою просить суд скасувати рішення суду першої інстанції від 25.04.2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивач всупереч нормам ПДР, керуючи транспортним засобом ДЕО номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Індустріальний, здійснив обгін автомобіля, який рухався попереду на підйомі з обмеженою видимістю до залізничного переїзду, а тому начальником Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області Оседцем С. В. правильно застосовані норми Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим правомірно винесено постанову відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП серії ДПО18 №292985 від 05.04.2019 року.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 року відкрито апеляційне провадження, та ухвалою цього ж суду від 28.05.2019 року призначено до розгляду в режимі відеоконференції.

Позивач, правом подати до суду апеляційної інстанції відзив не скористався, інших заяв чи клопотань суду теж не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.04.2019 р. начальником СРПП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області Оседцею С.В. було складено постанову серії ДПО18 №292985 у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Згідно даної постанови на позивача накладеного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за те, що останній 05.04.2019 р. о 13.30 год. керуючи транспортним засобом Деу д/н НОМЕР_2 по вул. Індустріальній у м. Городок Хмельницької області здійснив обгін автомобіля, який рухався попереду на підйомі з обмеженою видимістю ти ближче ніж за 30 метрів до залізничного переїзду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП (а.с.4).

Позивач, вважаючи винесену постанову неправомірною, звернувся до суд за захистом порушених прав.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до підп. "г" п.14.6 ПДР України, забороняється лише обгін в кінці підйому, а не в будь-якому його місці, або ж на ділянці дороги з обмеженою видимістю, а тому незрозумілим є порушення, яке ставиться у вину водію. Таким чином, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 порушень вимог будь-яких пунктів ПДР України, а доводи про зворотне є безпідставними твердженнями, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача та відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Ст.14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до підп. "б", "г", п.14.6 ПДР України, "Обгін заборонено: на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 метрів перед ними; у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.

ОСОБА_1 в поданій позовній заяві пояснив, що будь-яких порушень ПДР не допускав. Підтвердив, що дійсно здійснив обгін транспортного засобу, що рухався з дуже малою швидкістю в попутному напрямку на початку підйому, більш як за 100 метрів до залізничного переїзду. Жодних доказів на підтвердження зворотного інспектор поліції йому не надав.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Згідно із приписами ч.ч.1,3,6,9,10 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як встановлено ч.ч.2, 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому скороченому провадженні. При цьому, Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано не було.

Судом встановлено, що працівниками поліції не формувалились належним чином матеріали адміністративної справи, здійснювали відеофіксацію правопорушення, яка суду не надана, не відбиралися жодні пояснення у правопорушника або свідків. Тобто відповідачем не зібрано та не надано до суду жодних доказів на підтвердження факту скоєння правопорушення та правомірності своїх дій.

Слід зауважити, що уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою правопорушення.

В даному випадку, не було встановлено жодних обставин, вказаних в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення. Зокрема, представником відповідача не було надано суду ні фото-, ні відео- матеріалів, які б фіксували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Фактично матеріали справи про адміністративне правопорушення складаються лише з оскаржуваної постанови.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що оспорювана постанова серії ДПО18 №292985 не відповідає вимогам ч.3 ст.283 КУпАП, відповідно до яких, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 ст.283, має містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Відтак, в постанові наявне посилання на відео, яке до неї долучається, однак такі докази суду надані не були. При цьому, у постанові не зазначено відповідних технічних пристроїв, на які було здійснено відеозапис, а тому суд вірно зазначив про відсутність таких доказів, не зважаючи про їх згадування. А, навіть за умови їх наявності, вони будуть недопустимими з вказаних вище підстав (не вказано технічний засіб, яким така фіксація була здійснена).

Аналогічна позиція міститься у постанові ВС/КАС у справі №337/3389/16-а від 30 травня 2018р., де зокрема визначено, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Крім того, диспозиція статті ч.2 ст. 122 КУпАП є бланкетною (тобто така, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність), а отже у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначено не тільки відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт), але й має бути викладено їх зміст.

Необхідно зауважити, що в оспорюваній постанові відсутнє посилання на порушення вимог будь-яких пунктів ПДР України, не зазначено їх суть. Не зазначення у протоколі змісту норми відповідного закону чи підзаконного акту, конкретної їх частини, пункту у порушенні вимог якої обвинувачується особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, позбавляє її можливості ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення, тобто є порушенням права на захист.

Згідно ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з тим, обвинувачення, що викладене у змісті постанови серії ДПО18 №292985, не відповідає за своїм змістом нормам ПДР України, які б мали ставитись ОСОБА_1 в порушення. Так, виходячи із змісту підп. "г" п.14.6 ПДР України, забороняється лише обгін в кінці підйому, а не в будь-якому його місці, або ж на ділянці дороги з обмеженою видимістю. За даних обставин є повністю незрозумілим порушення чого ж саме ставиться у вину водію. Отже, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 порушень вимог будь-яких пунктів ПДР України, а доводи про зворотне є безпідставними твердженнями, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції вірно встановлено, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем не надано до матеріалів справи жодних доказів, якими було б зафіксовано порушення позивачем вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП (у випадку його вчинення). Посилання на здійснення відеофіксації порушення оскаржувана постанова не містить.

Відсутність відеозапису або протоколу про адміністративне правопорушення не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП, а тому, в даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття. Грубе порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності на думку суду є самостійною підставою для скасування спірної постанови.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, наявність порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП, до суду не надано.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду цієї справи було з`ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення, та було зроблено обґрунтований висновок про те, що заявлені позивачем у справі позовні вимоги підлягають задоволенню та у зв`язку з недоведеністю факту правомірності прийняття посадовою особою - відповідача постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, скасовано це рішення суб`єкта владних повноважень та закрито провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 червня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Моніч Б.С.