Справа № 160/402/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2019 року Справа № 160/402/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНеклеса О.М.
за участі секретаря судового засіданняКолесника І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Верхньодніпровський машинобудівний завод" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов, визнання протиправним та скасування припису,-
Приватне акціонерне товариство "Верхньодніпровський машинобудівний завод" (далі - позивач, ПрАТ «ВМЗ») звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ Держпраці в Дніпропетровській області), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №ДН2028/275/АВ/П від 27.11.2018 р., винесений головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпродзержинському регіоні Управління з питань праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Лапенко Оксаною Олександрівною;
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу посадовими особами №ДН2028/275/АВ/ТД-ФС/805 від 13.12.2018 р. у розмірі 1 00 5 210 (один мільйон п`ять тисяч двісті десять) гривень 00 копійок, винесену першим заступником начальника головного управління Держпраці у Дніпропетровській області І.М. Осадчим;
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу посадовими особами №ДН2028/275/АВ/ТД-ФС/806 від 13.12.2018 р. у розмірі 3 723 (три тисячі сімсот двадцять три) гривні 00 копійок, винесену першим заступником начальника головного управління Держпраці у Дніпропетровській області І.М. Осадчим;
- стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 134,00 грн. (п`ятнадцять тисяч сто тридцять чотири) гривні 00 копійок.
В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що не погоджується з винесеними постановами та приписом, вважає їх протиправними та такими, що винесені з порушенням норм діючого законодавства України. Зауважив, що мало місце порушення права об`єкта відвідування на ознайомлення із Актом та надання зауважень/заперечень до Акту, яке передбачено пунктом 21 Постанови КМУ №295. Також порушене право об`єкта відвідування - ПрАТ «ВМЗ», на отримання від інспектора праці письмової вмотивованої відповіді на зауваження, яке передбачено п.21 Постанови КМУ №295. Отже, при винесені припису відповідачем не розглянуті зауваження, як того вимагає встановлений Постановою КМУ №295 порядок, не проведений аналіз матеріалів інспекційного відвідування, що свідчить про безпідставне та незаконне винесення припису. Вважає, що відповідач також вийшов за межі предмету перевірки під час інспекційного відвідування. При винесені оскаржуваного припису та постанови відповідач не дослідив, що предмет виконуваної роботи за цивільно-правовими договорами та прийняті на себе виконавцями зобов`язання не збігаються з колом обов`язків за відповідними посадами, не досліджено той факт, що роботи які виконувались за договорами цивільно-правового характеру є різноманітними, не системними, а підлягали виконанню лише у разі наявної нагальної потреби на підприємстві. Більш того, обмежень щодо одночасної роботи працівника на одному підприємстві і за трудовим, і за цивільно-правовим договором чинне законодавство України не містить. Щодо неоформления трудових відносин з громадянином ОСОБА_1 , зазначив, що цей громадянин не бажає оформлювати трудові відносини з підприємством та виражає волевиявлення щодо виконання робіт разового характеру за цивільно-правовими договорами, а підприємство не має законних підстав примусити ОСОБА_1 укласти трудові відносини з ПрАТ «ВМЗ». Окремо позивач зауважив, що структуру статті 38 Кодексу законів про працю України не передбачає пунктів закону, а передбачає лише одну підставу звільнення - власне бажання, отже ПрАТ «ВМЗ» вірно здійснює записи до трудових книжок з підстав звільнення за ст.38 КЗпП України. Також вважає, що підприємство не порушує вимоги частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України звільняючи працівника в строк зазначений в заяві, так як при звільненні в конкретно обумовлених випадках сторони трудового договору домовились про строк звільнення після подання працівником заяви в межах двотижневого строку.
Разом із адміністративним позовом до суду було подано заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року заяву Приватного акціонерного товариства "Верхньодніпровський машинобудівний завод" про забезпечення позову - задоволено, забезпечено позов у адміністративній справі №160/402/19 шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2028/275/АВ/ТД-ФС/805 від 13.12.2018 року у розмірі 1005210 грн. та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2028/275/АВ/ТД-ФС/806 від 13.12.2018 року у розмірі 3723 грн. до прийняття рішення по вказаній справі.
Адміністративний позов не відповідав вимогам ст. 161 КАС України, тому ухвалою суду від 17.01.2019 року був залишений без руху, з наданням строку для усунення недоліків. На виконання ухвали суду позивач виправив вказані недоліки, згідно заяви вх. №5146/19.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Верхньодніпровський машинобудівний завод", підготовче засідання призначено на 28 лютого 2019 року о 10:30.
22.02.2019 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами та просить у задоволенні адміністративного позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що в період з 01.06.2017 року по 01.06.2018 року керівництвом позивача укладалися цивільно - правові договори тривалістю на один календарний місяць з 9 найманими працівниками, які є штатними працівниками підприємства, проте у зазначених договорах жодним пунктом не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні бути відображені в акті їх приймання, предметом договорів є процес праці, а не її кінцевий результат, що, на думку відповідача, є порушенням вимог законодавства про працю, які передбачають фінансову відповідальність у вигляді штрафної санкції відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України. В ході відвідування також встановлено порушення законодавства, яке передбачає фінансову відповідальність у вигляді штрафної санкції по абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України. В порушення вимог частини першої статті 38 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, було розірвано без наявності письмового попередження власника або уповноваженого ним органу за два тижні. В наказах про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відсутнє посилання на відповідну частину статті 38 КЗпП України (підстава звільнення). У зв`язку з тим, що вищезазначені працівники були звільненні - неможливо встановити факту проведення внесення до їхніх трудових книжок правильної підстави звільнення, а саме: відповідну частину статті 38 КЗпП України (підстава звільнення). Окрім того, Книга обліку руху трудових книжок та вкладишів до них підприємства ведеться не за встановленою формою, а саме: наказом Мінстату України від 27.10.1995 року №110 затверджено Типову форма № П-10 вказаного документу, який є обов`язковим для всі роботодавців без виключення. Вважає, що Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а припис про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу є законними та обґрунтованими, складеними на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для їх скасування.
28.02.2019 року, у зв`язку з наданням представником відповідач клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено до 20.03.2019 року на 11:00 год.
18.03.2019 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі, з огляду на доводи аналогічні тим, що були викладені в позовній заяві. Окремо зауважив, що не погоджується із твердженням відповідача стосовно того, що договорам цивільно-правого характеру, зазначеним в Акті перевірки притаманні ознаки трудового договору, так як: в договорах зазначено саме кінцевий результат, а не процес роботи, про що свідчать предмети укладених договорів та Акти виконаних робіт/наданих послуг; посилання на систематичність та постійний характер виконання робіт є необґрунтованими, так як фізичні особи, зазначені в Акті здійснювали роботу на протязі конкретно оговореного періоду, та при цьому був чітко обмеженні обсяг роботи, про що свідчать укладені договори та погоджені сторонами завдання на виконання робіт, кошториси, дефекти відомості; роботи, які виконувались за цивільно- правовими договорами є різними, не пов`язані а ні з основним видом діяльності підприємства, а ні з посадовими обов`язками, які виконували зазначені в Акті фізичні особи за трудовими договорами; майбутні результати виконаних робіт за укладеними договорами конкретизовані в дефектних відомостях, завданнях на виконання робіт, кошторисах до укладених договорів, та підтверджуються актами здавання-приймання виконаних робіт; посилання відповідача на те, що роботи виконувались за режимом роботи підприємства є лише припущенням відповідача, яке жодним чином не підтверджене. Окрім того, чинне законодавство України не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому вважаємо, що сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору. Все вище перелічене, на думку позивача, свідчить про відсутність з боку ПрАТ «ВМЗ» порушень норм діючого законодавства з питань оформлення трудових відносин. Зауважив, що відповідач вийшов за межі предмету перевірки, оскільки дотримання порядку розірвання трудових договорів та ведення Книги обліку руху трудових книжок та вкладишів не становило предмет інспекційного відвідування.
20.03.2019 року підготовче судове засідання було продовжено на 30 днів, у судовому засіданні оголошено перерву до 18.04.2019 року 13 год. 30 хв.
16 квітня 2019 позивачем надані додаткові докази.
В підготовчому судовому засіданні 18.04.2019 року оголошено перерву до 16.05.2019 року.
10 травня 2019 позивачем надані додаткові докази.
Усною ухвалою суду 16.05.2019 року із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження по справі. Призначено розгляд справи до суті на 31.05.2019 року.
В судовому засіданні 31.052019 року оголошено перерву до 06.06.2019 року.
В судове засідання 06.06.2019р. сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне.
За результатами інспекційного відвідування Приватного акціонерного товариства «Верхньодніпровський машинобудівний завод» складено акт від 16.11.2018 року №ДН2028/275/АВ, в якому встановлено порушення позивачем вимог ч.1 ст.24 КЗпП України, п.2.3 глави 2 Інструкції №58, пункту 2.4 глави 2 Інструкції №58, підпункту «б» пункту 7.1 глави 7 Інструкції №58, частини 1 статті 38 КЗпП України.
27 листопада 2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено припис №ДН2028/275/АВ/П від 27.11.2018 р. про усунення виявлених порушень, в якому вказано про необхідність у строк до 03 грудня 2018 року усунути наступні виявлені порушення:
1. в період з 01.06.2017 року по 01.07.2018 року керівництвом підприємства проводилось укладання цивільно-правових договорів з 9 штатними працівниками, які виконували на цьому ж підприємстві іншу роботу, яка не передбачена укладеними трудовими договорами та 1 працівника було допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття на роботу в порядку (ч.1 ст.24 КЗпП України);
2. в наказах про звільнення відсутнє посилання на відповідну частину статті 38 КЗпП України, підстава звільнення (п.2.3 глави 2 Інструкції №58,);
3. в наказах про звільнення відсутнє посилання на відповідну частину статті 38 КЗпП України, підстава звільнення (пункту 2.4 глави 2 Інструкції №58);
4. книга обліку руху трудових книжок та вкладишів до них підприємства ведеться не за встановленою формою, а саме: наказом Мінстату України від 27.10.1995 року №110, затверджено Типову форму №П-10 вказаного документу, який є обов`язковим для всіх роботодавців без виключення (підпункт «б» пункту 7.1 глави 7 Інструкції №58);
5. трудові договори, укладені на невизначений строк, було розірвано без наявності письмового попередження власника або уповноваженого ним органу за два тижні (частина 1 статті 38 КЗпП України).
13.12 2018 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим Ігорем Михайловичем було винесено дві постанови:
- №ДН2028/275/АВ/ТД-ФС/805 від 13.12.2018 р., якою на позивача накладено штраф у розмірі 1 005 210 (один мільйон п`ять тисяч двісті десять) гривень 00 копійок, на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України;
- №ДН2028/275/АВ/ТД-ФС/806 від 13.12.2018 р., якою на позивача накладено штраф у розмірі у розмірі 3 723 (три тисячі сімсот двадцять три) гривні 00 копійок, на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України.
Не погоджуючись з наведеними постановами та приписом, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до преамбули Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20.09.2007 № 877-V (далі - Закон України № 877-V) цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).
Відповідно до ч.1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
16 травня 2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295), положення якого узгоджуються з нормами Закону № 877-V.
Відповідно до п.1 Порядку № 295 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Згідно з п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, в тому числі Держпраці та її територіальних органів.
Предметом перевірки від час інспекційного відвідування було додержання вимог законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин. При цьому, суд вважає, що дотримання порядку розірвання трудових договорів та ведення Книги обліку руху трудових книжок та вкладишів є складовими перевірки додержання вимог законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин, а тому посилання позивача на вихід відповідачем за межі предмету перевірки є необґрунтованими та не приймаються до уваги.
Стосовно доводів позивача з приводу порушення його права на захист у зв`язку несвоєчасним врученням акту та розглядом зауважень до акту, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.26 Порядку №295, за неможливості особистого вручення акта, акт складаються у трьох примірниках, два примірники акта не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта, що залишається в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування.
21.11.2018 року вищезазначений акт отримано позивачем.
26.11.2018 року Головним управлінням було отримано зауваження до Акту №ДН2028/275/АВ від 16.11.2018, датоване 23.11.2018 за вих. №748, (вх. №8476). Зазначене зауваження було розглянуто відповідачем та надано обґрунтовану відповідь від 28.11.2018 року №119-4.4-5, яка була надіслана 29.11.2018 р. та отримана позивачем 03.12.2018 року.
27.11.2018 року на юридичну адресу підприємства було надіслано припис про усунення виявлених порушень №ДН 2028/275/АВ/П від 27.11.2018 року, який було отримано позивачем 04.12.2018 року.
За наведених обставин суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що відповідачем було порушено Порядок №295 при винесенні припису. Державним інспектором Головного управління було вжито всіх заходів для того, щоб суб`єкт господарювання скористався своїм правом на захист.
Отже, у відповідності до п.21 Порядку №295 позивача не було позбавлено права на подання зауважень до акту, які включені до матеріалів інспекційного відвідування та є його невід`ємною частиною, а тому доводи позивача з приводу порушення його права на захист є безпідставними.
В ході інспекційного відвідування були встановлені наступні порушення.
В період з 01.06.2017 року по 01.06.2018 року керівництво Приватного акціонерного товариства «Верхньодніпровський машинобудівний завод» укладало цивільно - правові договори тривалістю на один календарний місяць з 9 найманими працівниками, які є штатними працівниками підприємства, зокрема:
1. ОСОБА_6 , начальник відділу кадрів підприємства, прийнята на посаду з 24.04.2007 згідно наказу від 24.04.2007 №309-К, табельний номер 295; у строк з 01.09.2017 по 30.09.2017 було укладено договір цивільно-правового характеру від 01.09.2017 №705 на виконання роботи (наданню послуг) «предмет, упаковка документації за 2013-2014 роки»;
2. ОСОБА_7 , слюсар 5 розряду із збирання металевих конструкцій, прийнятий на посаду 23.02.2017, згідно наказу від 23.03.2017 №14-к, табельний номер 280; укладено ЦПД від 01.04.2018 №52 на виконання роботи (наданню послуг) у строк з 01.04.2018 по 30.04.2018 на «ремонт електрочастини кран-балки, ремонт нагрівальних печей, відпускних печей»; укладено ЦПД від 01.01.2018 №8 на виконання роботи (наданню послуг) у строк з 01.04.2018 по 30.04.2018 «ремонт токарних верстатів 1558, 1153, горизонтально-розточувального ГА636»;
3. ОСОБА_8 , електромонтер 5 розряду по ремонту і обслуговуванню електорообладнання, прийнятий на посаду, згідно наказу від 11.12.2017 №173-к, табельний номер 18; з яким було укладено ЦПД від 01.06.2018 №441 на виконання роботи (наданню послуг) у строк з 01.06.2017 по 30.06.2018 «ремонт електрочастини кран- балки, ремонт нагрівальних печей, відпускних печей»;
4. ОСОБА_9 , прийнята на підприємство 09.120.2009 згідно наказу від 09.12.2009 №271-к, переведена на посаду начальника бюро організації праці та заробітної плати 12.06.2013 згідно наказу від 12.06.2013 № 58, табельний номер 1305; у строк 01.12.2017 по 31.12.2017 було укладено договір цивільно-правового характеру за №906 від 01.12.2017 на виконання роботи (наданню послуг) «переплет, упаковка документації за 2013- 2016 роки»; та у строк з 01.03.2018 по 31.03.2018 згідно ЦПД №34 від 01.03.2018 укладеного з ОСОБА_9 на виконання роботи (наданню послуг) по «впорядкування архіву і перевірка правильності складення та формування справ, розміщення справ у певному порядку»; у строк 01.05.2018 по 31.05.2018 було укладено ЦПД №70 від 01.05.2017 на виконання роботи (наданню послуг) «ремонт офісного приміщення в складально-зварювальному цеху, в кабінеті БПіЗ, настил полів, фарбування стелі, фарбування вікон та клеєння шпалер»;
5. ОСОБА_10 , фрезировщик, прийнятий на посаду шліфувальника 5 розряду ССЦМУ згідно наказу від 01.08.2018 № 76-к, табельний номер 106; було укладено ІІПД від 01.02.2018 №30 на виконання роботи (наданню послуг) у строк з 01.02,2018 по 28.02.2018 «будівельні роботи на фасаді будівлі цеху колісних пар».; було укладено ЦПД від 01.08.2017 №698 на виконання роботи (наданню послуг) у строк 01.08.2017 по 31.08.2017 «вироконання робіт по ремонту в кабінеті БПіЗ»;
6. ОСОБА_18, начальник енерго-механічного цеху, прийнятий на посаду 01.02.2018, згідно наказу від 01.08.2018-к № 20-к, табельний номер 662; було укладено ЦПД від 01.12.2017 №902 у строк з 01.12.2017 по 31.12.2017 на виконання роботи (наданню послуг) «ремонт токарно-корпусних верстатів 1558,1553, горизонтально расточного 2А636»;
7. ОСОБА_11 , начальник бюро розрахунків по заробітній платі, прийнята на посаду 01.10.2009, згідно наказу від 01.10.2009 № 154-к, табельний номер 67; було укладено договір цивільно-правового характеру від 01.11.2017 №871 на виконання роботи (наданню послуг) у строк з 01.11.2017 по 30.11.2017, «переплет, упаковка документації підприємства за 2013-2016 роки». Вказана робота виконувалась періодично, систематично та за видом виконуваної роботи відповідає посаді архіваріуса (код КП 4141);
8. ОСОБА_12 , прийнята на посаду інженера з організації у нормування праці ССЦ згідно наказу від 13.01.2016 №6-к, переведена на посаду інженера з організації у нормування праці II категорії ССЦ згідно наказу від 01.11.2017 №128-к; , було укладено ЦПД від 01.08.2017 №698 на виконання роботи (наданню послуг) у строк 01.08.2017 по 31.08.2017 «виконання робіт по ремонту в кабінеті БПіЗ»;
9. ОСОБА_19, прийнятий на підприємство на посаду водія транспортної дільниці 08.01.2010, згідно наказу від 12.06.2013 №58-к, переведений на посаду слюсара із збирання металевих конструкцій ССЦ (УВС) від 12.06.2013, табельний номер 254; укладено договір від 02.06.2017 №487 у строк з 02.06.2017 по 30.06.2017 на виконання роботи (наданню послуг) «ремонт токарно-корпусного верстатат 1531, гільйотинних ножиць Н3222». Вказані роботи по ремонту верстатів та їхніх частин за вказаний період проводилась періодично, систематично та потребує інструктажу з техніки безпеки на виробництві.
Відповідач вважає, що у зазначених договорах жодним пунктом не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні бути відображені в акті їх приймання. Не містяться у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен передати виконавець замовникові, не визначено перелік завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.
З наведених вище договорів їх предметом є процес праці, а не її кінцевий результат. Працівники повинні були виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. При цьому, в укладених трудових угодах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги).
Встановлені обставини, на думку відповідача, є порушенням вимог законодавства про працю, які передбачають фінансову відповідальність у вигляді штрафної санкції відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, в якому встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, в тому числі, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Суд, дослідивши зміст цивільно-правових договорів про надання послуг, які містяться в матеріалах справи, а також наданих суду доказів, не може погодитися з вищевикладеними висновками відповідача, з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ПрАТ «ВМЗ» було укладено з громадянами України ОСОБА_13 ., ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 цивільно-правові договори - договори підряду, договори на надання послуг.
Громадянка України ОСОБА_6 , згідно договору №705 від 01.09.2017 р. виконувала роботи/надавала послуги з переплетіння, упаковки документації підприємства за 2013-2014 роки. Термін дії договору з 01.09.2017 по 30.09.2017р. Виконання вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт до договору №705 від 01.09.2017р. та завданням на виконання робіт (копії яких містяться в матеріалах справи).
ОСОБА_9, згідно договору №906 від 01.12.2017 р. виконувала роботи/надавала послуги з переплетіння, упаковки документації за 2013-2017 роки та через три місяці за договором №34 від 01.03.2018р. виконувала роботи/ надавала послуги з впорядкування архіву і перевірки правильності та оформлення справ, розміщення документів справ у певному порядку. Термін дії договору №906 з 01.12.2017 по 31.12.2017р. Виконання вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт до договору №906 від 01.12.2017р. та завданням на виконання робіт. Термін дії договору №34 з 01.03.2018 по 31.03.2018р. Виконання вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт до договору №34 від 01.03.2018р. та завданням на виконання робіт.
ОСОБА_11 згідно договору №871 від 01.11.2017р. виконувала роботи/надавала послуги з переплетення, упаковки документації підприємства за 2013-2016 роки. Термін дії договору №871 з 01.11.2017 по 30.11.2017р. Виконання вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт до договору №871 від 01.11.2017р. та завданням на виконання робіт.
Посилання ГУ Держпраці в Дніпропетровській області в Постанові №ДН2028/275/АВ/ТД-ФС/805 на те, що ці роботи виконувались систематично та за видом роботи відповідають посаді архіваріуса є необґрунтованими,оскільки всі вище перелічені особи здійснювали роботу на протязі конкретно визначеного періоду, та при цьому був чітко обмежений обсяг роботи, про що свідчать укладені договори та погоджене сторонами завдання на виконання робіт.
Суд не погоджується з твердженнями відповідача, що роботи відповідають посаді архіваріуса є лише припущенням, так як вищезазначені особи здійснювали індивідуально визначену роботу, результати якої оформлювались актами здавання-приймання виконаної роботи, на підставі яких і проводилась оплата.
Суд також не погоджується із тим, що робота яка виконувалася носить систематичний характер.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 , ОСОБА_11 виконували роботи за цивільно-правовим договором лише один раз, при цьому це були різні роботи, про що свідчить завдання на виконання робіт; ОСОБА_9 виконувала роботи за двома цивільно-правовим договорами, за якими виконувались різні роботи, що не пов`язані а ні з основним видом діяльності підприємства, а ні з посадовими обов`язками які вони виконують за трудовим договором.
ОСОБА_16 здійснював роботи згідно відомостей до договору №8 від 01.01.2018р. з ремонту токарно-карусельних верстатів 1558,1553, горизонтально-розточувального верстату 2А636. Термін дії договору з 01.01.2018 по 31.01.2018р. Виконання вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт до договору №8 від 01.06.201 8р та відомостями.
Згідно дефектних відомостей до договору №52 від 01,04.2018р. ОСОБА_16 здійснював виконання інших робіт, а саме ремонт електро -частини кран-балки, нагрівальної печі, відпускної печі. Термін дії договору з 01.04.2018 по 30.04.2018р. Виконання вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт до договору №52 від 01.04.2018р. та дефектними відомостями.
ОСОБА_8 згідно дефектних відомостей до договору №441 від 01.06.2018р. здійснював роботи з ремонту електро- частини кран-балки, нагрівальної печі, відпускної печі. Термін дії договору з 01.06.2017 по 30.06.2017р. Виконання вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт до договору №441 від 01.06.2017р. та дефектними відомостями.
ОСОБА_18 здійснював роботи згідно дефектних відомостей до договору №905 від 01.12.2017р. з ремонту токарно-карусельних верстатів 1558,1553, горизонтально-розточувального верстату 2А636. Термін дії договору з 01.12.2017 по 31.12.2017р. Виконання вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт до договору №905 від 01.12.2017р. та дефектними відомостями.
ОСОБА_19 здійснював роботи згідно дефектних відомостей до договору №487 від 02.06.2017р. з ремонту токарно-карусельного верстату 1531, гільйотинних ножиць Н3222. Термін дії договору з 02,06,2017 по 30.06.2017р. Виконання вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт до договору №487 від 02.06.2017р. та дефектними відомостями.
ОСОБА_12 здійснювала роботи по ремонту в кабінеті БПіЗ згідно кошторису на виконання будівельних та ремонтних робіт до договору №698 від 01.08.2017р. Термін дії договору з 01.08.2017 по 31.08.2017р. Виконання вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт до договору №698 від 01.08.2017р. та кошторисом на виконання будівельних та ремонтних робіт.
ОСОБА_9 згідно кошторису на виконання будівельних та ремонтних робіт до договору №70 від 01.05.2018р. здійснювала ремонт офісного приміщення в складально- зварювальному цеху, в кабінеті БПіЗ, а саме: настил полів, фарбування стелі, фарбування вікон та клеєння шпалер. Термін дії договору з 01.05.2018 по 31.05.2018р. Виконання вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт до договору №70 від 01.05.2018р. та кошторисом на виконання будівельних та ремонтних робіт.
ОСОБА_10 . виконував роботи на фасаді будівлі цеху колісних пар згідно кошторису на виконання будівельних та ремонтних робіт до договору №30 від 01.02.2018р. Термін дії договору з 01.02.2018 по 28.02.2018р. Виконання вказаних робіт підтверджується актом виконаних робіт до договору №30 від 01.02,2018р. та кошторисом на виконання будівельних та ремонтних робіт.
У відповідності до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору. Згідно ст.6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідачем суду не надано доказів наявності законодавчо визначеної заборони позивачу щодо укладення вищезазначених договорів.
Окрім того, особи з якими укладено цивільно-правові договори працевлаштовані на основній роботі. Укладення ними цивільно-правових договорів свідчить про те, що вони мали за мету отримання грошової винагороди за виконання (окремої) разової роботи, на свій ризик, самі організовували свою роботу, плануючи свій особистий час, без підпорядкуванню правилам внутрішнього трудового розпорядку підприємства. Посилання відповідача в оскаржуваній постанові про те, що роботи виконувались в робочий час є безпідставним та таким, що не містить жодних підтверджень.
При винесені оскаржуваного припису та постанови відповідач не дослідив, що предмет виконуваної роботи за цивільно-правовими договорами та прийняті на себе Виконавцями зобов`язання не збігаються з колом обов`язків за відповідними посадами.
Враховуючи викладене, суд не вбачає в діях позивача щодо укладення з фізичними особами ОСОБА_13, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . , ОСОБА_19 , ОСОБА_10, ОСОБА_12. цивільно-правових договорів, договорів на надання послуг порушення чинного законодавства України.
Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст.ст.902-903 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Плата за договором про надання послуг. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що сторони, підписавши цивільно-правові договори підряду, дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, які не суперечать нормам чинного законодавства України, що відображено у відповідних договорах.
На підтвердження виконання сторонами вищезазначених договорів позивачем надано суду акти здачі прийняття робіт, дефектні відомості.
У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Доказів наявності у цивільно-правового договорів ознак нікчемних правочинів відповідачем суду не надано, як і не надано доказів визнання судом даного договору недійсним.
В зв`язку з вищевикладеним постанова про накладення штрафу посадовими особами №ДН2028/275/АВ/ТД-ФС/805 від 13.12.2018 р. та п.3.7 припису підлягають скасуванню.
Крім того, під час інспекційного відвідування також було встановлено порушення законодавства, яке передбачаєть фінансову відповідальність у вигляді штрафної санкції згідно з абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, яким передбачено, що порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, тягнуть за собою відповідальність у вигляді штрафу у розмірі мінімальної заробітної плати.
Відповідачем було встановлено, що Книга обліку руху трудових книжок та вкладишів до них підприємства ведеться не за встановленою формою, а саме: наказом Мінстату України від 27.10.1995 року №110 затверджено Типову форма № П-10 вказаного документу, який є обов`язковим для всі роботодавців без виключення.
В акті інспекційного відвідування встановлено, що «у Книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них Підприємства, який розпочато 02.101.2008 року, відсутні такі графи як:
- «Серія і номер трудової книжки або вкладиша до неї»;
- «Сума, отримана при отриманні виписці трудової книжки або вкладиша до неї».
Відповідно до підпункту «б» пункту 7.1 глави 7 Інструкції №58 книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року №277.
Представником позивача в судових засіданнях не заперечувалось та було визнано той факт, що Книга обліку руху трудових книжок та вкладишів до них ведеться не за встановленою формою та у ній відсутні графи: «Серія і номер трудової книжки або вкладиша до неї», «Сума, отримана при отриманні виписці трудової книжки або вкладиша до неї».
Отже, вчинення позивачем порушення підпункту «б» пункту 7.1 глави 7 Інструкції №58 знайшло своє підтвердження під час розгляду справи.
При цьому, посилання позивача на те, що у нього за період ведення Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, починаючи з дати її заведення - 02.01.2008 р. відсутня видача та отримання книжок на цьому підприємстві вперше, а тому відсутнє порушення вимог чинного законодавства, суд вважає необґрунтованим, оскільки відсутність видачі та отримання трудових книжок на підприємстві не позбавляє підприємство обов`язку вести Книгу обліку руху трудових книжок та вкладишів до них, за встановленою формою.
За наведених обставин суд прийшов до висновку, що припис в частині усунення порушень підпункту «б» пункту 7.1 глави 7 Інструкції №58 та постанова про накладення штрафу посадовими особами №ДН2028/275/АВ/ТД-ФС/806 від 13.12.2018 р. у розмірі 3 723 (три тисячі сімсот двадцять три) гривні 00 копійок є обґрунтованими та такими, що не підлягають скасуванню.
Окрім того, під час інспекційного відвідування було встановлено порушення пунктів 2.3, 2.4 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 19.07.1993 р., зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110.
Вибірково в ході проведення інспекційного відвідування було встановлено, що в наказах про звільнення ОСОБА_2 (наказ від 10.10.2018 № 138- к), ОСОБА_3 (наказ від 17.10.2018 № 144-К), ОСОБА_4 (наказ від 06.11.2018 №151- К), ОСОБА_5 (наказ від 12.06.2018 №69-к) відсутнє посилання на відповідну частину статті 38 КЗпП України (підстава звільнення).
У зв`язку з тим, що вищезазначені працівники були звільненні - неможливо встановити факту проведення внесення до їхніх трудових книжок правильної підстави звільнення, а саме: відповідну частину статті 38 КЗпП України (підстава звільнення).
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведені на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Також і пункт 2.4. Інструкції №58 зазначає, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Проте, якщо звернути увагу на структуру статті 38 Кодексу законів про працю України, можна дійти висновку, що вона не передбачає пунктів закону, а передбачає лише одну підставу звільнення - власне бажання.
Отже, суд вважає, що ПрАТ «ВМЗ» вірно здійснює записи до трудових книжок з підстав звільнення за ст.38 КЗпП України.
На підтвердження вищевикладеного, свідчить і п. 2.26. Інструкції №58, відповідно до якого записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Наприклад, «Звільнений в зв`язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України».
При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов`язує падання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Наприклад, «Звільнений за власним бажанням у зв`язку з зарахування у вищий навчальний заклад, ст.38 КЗпП України».
Вказане також відповідає листу Міністерства соціальної політики України від 29.08.2012 р. №311/13/116-12.
За наведених обставин, суд не вбачає в діях позивача порушень пунктів 2.3, 2.4 глави 2 Інструкції №58, а тому припис в частині усунення зазначених порушень є протиправним та підлягає скасуванню.
Також під час інспекційного відвідування позивача, відповідачем було встановлено порушення вимог частини першої статті 38 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, було розірвано без наявності письмового попередження власника або уповноваженого ним органу за два тижні, а саме:
- ОСОБА_3 слюсаря сантехніка 4 розряду, наказ про звільнення від 17.10.2018 року №144-К, заява на звільнення з 17.10.2018 за власним бажанням (без зазначення поважних причин) від 17.10.2018, тобто не було повідомлено власника або уповноваженого ним органу за два тижні;
- ОСОБА_4, електрозварювальник на п/а 5 розряду, СУ ССЦ, наказ про звільнення від 06.11.2018 року №151-К, заява на звільнення з 06.11.2018 за власним бажанням (без зазначення поважних причин) від 06.11.2018, тобто не було повідомлено власника або уповноваженого ним органу за два тижні;
- ОСОБА_5, газорізальник ЗУ ССЦ, наказ про звільнення від 12.06.2018 року №69-К, заява на звільнення з 12.06.2018 за власним бажанням (без зазначення поважних причин) від 12.06.2018, тобто не було повідомлено власника або уповноваженого ним органу за два тижні.
Проте, суд вважає, що позивачем не було порушено вимоги частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України звільняючи працівника в строк зазначений в заяві, так як при звільненні в конкретно обумовлених випадках сторони трудового договору домовились про строк звільнення після подання працівником заяви в межах двотижневого строку.
При цьому відсутнє порушення ч.2 ст.38 КЗпП України, за яким роботодавець не має права звільнити працівника до закінчення двотижневого строку після подання ним заяви про звільнення, якщо він про це не просить, оскільки згідно з ч.2. ст.38 КЗпП, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не має права звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Суд вважає, що за відсутності причин, що свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитись про будь який строк звільнення після подання працівником заяви про це у межах 2-тижневого строку. При наявності такої домовленості працівника можна звільнити навіть у день подачі заяви про звільнення.
За наведених обставин, суд не вбачає в діях позивача порушень частини першої статті 38 КЗпП України, а тому припис в частині усунення порушень ч.1 ст.38 КЗпП України є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийняття припису №ДН2028/275/АВ/П від 27.11.2018 р. в частині необхідності усунути порушення вимог частини 1 статті 24 КЗпП, п.2.3 глави 2 Інструкції №58, пункту 2.4 глави 2 Інструкції №58, частини 1 статті 38 КЗпП України та постанови про накладення штрафу посадовими особами №ДН2028/275/АВ/ТД-ФС/805 від 13.12.2018р., а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування припису та постанови про накладення штрафу посадовими особами №ДН2028/275/АВ/ТД-ФС/805 від 13.12.2018 р. в цій частині вимог є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Проте, відповідач довів правомірність прийняття оскаржуваного припису в іншій частині вимог, а також правомірність прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу посадовими особами №ДН2028/275/АВ/ТД-ФС/806 від 13.12.2018 р., а тому суд не вбачає підстав для визнання їх протиправними та скасування, а отже інша частина вимог задоволенню не підлягає.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №ДН2028/275/АВ/П від 27.11.2018 р., винесений головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпродзержинському регіоні Управління з питань праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Лапенко Оксаною Олександрівною, в частині необхідності усунути порушення вимог ч.1 статті 24 КЗпП, п.2.3 глави 2 Інструкції №58, пункту 2.4 глави 2 Інструкції №58 (в наказах про звільнення відсутнє посилання на відповідну частину статті 38 КЗпП України, підстава звільнення), частини 1 статті 38 КЗпП України (трудові договори, укладені на невизначений строк, було розірвано без наявності письмового попередження власника або уповноваженого ним органу за два тижні).
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу посадовими особами №ДН2028/275/АВ/ТД-ФС/805 від 13.12.2018 р. у розмірі 1 00 5 210 (один мільйон п`ять тисяч двісті десять) гривень 00 копійок, винесену першим заступником начальника головного управління Держпраці у Дніпропетровській області І.М. Осадчим.
В іншій частині, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 18 червня 2019 року.

Суддя О.М. Неклеса