Справа № 460/968/19
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2019 року м. Рівне №460/968/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Мидловець Л.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідача: представник Форет М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2019 №Ф-16100-17, якою позивача зобов`язано сплатити борг в сумі 18276,72грн., в тому числі недоїмку в сумі 18276,72грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 17.07.2003 позивач зарестрований фізичною особою - підприємцем. З 2006 року позивач припинив займатися підприємницькою діяльністю. З цього приводу звернувся в податкову службу. Позивач вказує, що написав заяву, зразок якої був наданий в податковій. Йому роз`яснили, що тепер він не повинен звітуватися та сплачувати податки. З того часу ніяких вимог про сплату податків не надходило. Позивач зазначає, що не подавав декларацій чи інших документів, а тому вважав, що підприємницька діяльність припинена і він не повинен сплачувати податки. Позивач зазначає, що не здійснював підприємницьку діяльність та не міг її здійснювати, адже свідоцтво про державну реєстрації було недійсним. Для того, щоб припинити на сьогоднішній день підприємницьку діяльність був змушений спочатку відновити реєстрацію (подавав реєстраційну заяву про включення відомостей про ФОП), а тоді вже про припинення. З березня 2006 році позивач працює машиністом електровозу Локомотивного депо ПАТ «Укрзалізниця». Іншою діяльністю не займається. За нього сплачується єдиний соціальний внесок у більшому розмірі, ніж мінімальний внесок. На підставі викладеного позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 25.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання на 23.05.2019.

Ухвалою суду від 13.05.2019 вжито заходів забезпечення позову.

Ухвалою суду від 23.05.2019 розгляд справи відкладено до 11.06.2019.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові та відповіді на відзив та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву. В судовому засіданні представник відповідача вказала, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Посилання позивача на те, що він у 2006 році припинив підприємницьку діяльність спростовується даними інформаційної системи "Податковий блок". Таким чином, оскільки позивач не виконав свого обов`язку зі сплати єдиного внеску, то відповідачем правомірно сформовано та надіслано спірну позивачу вимогу про сплату боргу. На підставі викладеного представник відповідача просила відмовити в задоволені позову повністю.

Відповідно до статей 243 та 250 КАС України в судовому засіданні 11.06.2019 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.07.2003.

Головним управлінням ДФС у Рівненській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-16100-17 від 15.02.2019 з єдиного соціального внеску в сумі 18276,72грн.

Вважаючи зазначену вимогу протиправною позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон).

Платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами (п. 1 частини першої ст. 4 цього Закону).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший п. 1 частини першої ст. 7 Закону).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у п. 4 частини першої ст. 4 цього Закону, є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

З 01 січня 2017 року набув чинності Закон України № 1774-VІІІ від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 частини першої ст. 7 цього Закону, із внесеними змінами).

Як визначено п. 2 цієї частини, базою нарахування єдиного внеску, зокрема, для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не залежно від отриманого доходу, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе, як фізичної особи-підприємця. Сплата єдиного соціального внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу-підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплата єдиного соціального внеску здійснюється роботодавцем (утримань ЄСВ із заробітної плати немає), а фізична особа-підприємець, за себе, платить єдиний соціальний внесок лише згідно бази нарахування внеску для фізичної особи-підприємця.

У свою чергу, відповідно до ч. 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

З наявної в матеріалах справи інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у ЄДР за номером запису 0003658 від 26.09.2012 Включення відомостей про фізичну особу-підприємця.

Інформацію про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця, було включено до Єдиного державного реєстру 26.09.2012.

Інформація про подання ФОП ОСОБА_1 заяви на державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності в ЄДР відсутня.

Позивач зазначає, що у 2006 році припинив підприємницьку діяльність, подавши відповідну заяву до податкового органу. Однак, докази подання такої заяви та зняття з реєстраційного та податкового обліку позивача в матеріалах справи відсутні.

У 2006 році відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулювались Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV (далі - Закон №755-IV).

Відповідно до частини першої статті 46 Закону №755-IV державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі, зокрема, прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності;.

Частиною першою статті 47 Закону №755-IV визначено, що для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи - підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа повинні подати державному реєстратору (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: нотаріально посвідчену заяву про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем; документ, що підтверджує внесення плати за публікацію повідомлення про прийняття фізичною особою - підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності.

Із зазначеного вище встановлено, що в 2006 році подання заяви про припинення підприємницької діяльності податковому органу було не достатньо, оскільки законодавчо було встановлено вчинення інших дій, направлений на остаточне припинення цієї діяльності. Доказів подання повного пакету документів для скасування реєстрації підприємницької діяльності позивачем не надано.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність лише 14.03.2019, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому в період з 2006 року по 14.03.2019 позивач перебував в стані фізичної особи-підприємця, а відтак з 01.01.2017, незалежно від отриманого доходу, зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У зв`язку з наведеним за інформацією ІКП ITC «Податковий блок», 15.02.2019 відповідачем було нараховано розрахункову суму єдиного внеску, всього в сумі 18276,72 грн.

Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону недоїмка це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктами 3,4 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень, за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Частиною 4 ст. 25 Закону передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що податкова вимога № Ф-16100-17 від 15.02.2019 на суму 18276,72 грн. сформована на підставі та в межах наданих Головному управлінню ДФС у Рівненській області повноважень, а тому позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача не правомірні, не обґрунтовані та не підлягають до задоволення.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Судові витрати відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 18 червня 2019 року.

Суддя Щербаков В.В.