Справа № 826/6743/18
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 червня 2019 року

Київ

справа №826/6743/18

адміністративне провадження №К/9901/16013/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стеценка С.Г.,

суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

05.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі, предметом якої є: - визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в обчисленні, перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 у повному обсязі, з урахування усіх видів грошового забезпечення, які йому було встановлено на підставі чинних на час призначення пенсії нормативних актів і які виплачувались йому перед виходом на пенсію та яких його ніхто в установленому законом порядку не позбавляв і їх розміри не зменшував; - зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити обчислення, перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 8, ч.ч. 2 та 3 ст. 22, ст. 46, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 64 та ч. 2 ст. 113 Конституції України, ст.ст. 5, 10, 43, ч. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 52, ст.ст. 55 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ч. 1 ст. 43 та ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 № 900, з урахуванням посадового окладу та окладу за спеціальним званням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та з урахуванням всіх надбавок, доплат і премій, які виплачувались йому перед виходом на пенсію, починаючи з 01.01.2016, у повному обсязі, без застосування положень законодавства, визнаного неконституційним, у тому числі в частині обмеження граничного розміру пенсії та в частині зменшення розміру пенсії з 90% до 70% його грошового забезпечення, а саме: посадового окладу - 5200,00 грн., окладу за спеціальне (військове звання) - 2400,00 грн., надбавки за вислугу років - 50%, звання «заслужений» - 20%, надбавки за працю в умовах режимних обмежень - 15%, надбавки за особливо важливі завдання - 63%, премії - 92%, надбавки за оперативно-розшукову діяльність - 38%, надбавки за роботу в слідстві - 25%, надбавки відповідно до чинного на час призначення йому пенсії Указу Президента України від 04.10.1996 № 926 - 100%, а також з урахуванням виплачених впродовж останніх двох років перед виходом на пенсію разових премій на суму - 1191,78 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення - 4249,27 грн., компенсації за невикористану відпустку - 1310,00 грн. та одноразової грошової допомоги при виході на пенсію у розмірі - 22452,00 грн. Крім того, у зв`язку з порушенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві строків виплати перерахованої пенсії ОСОБА_1 здійснити її негайну виплату у повному обсязі, тобто без застосування положень п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» щодо поетапної виплати перерахованої пенсії та відстрочки її виплати, а також з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини грошових доходів у порядку, розмірах та строках, встановлених п. п. 2-5 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»; - визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо оподаткування заборгованості по пенсійних виплатах ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 07 лютого 2019 року, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року в задоволенні позову відмовив.

Ухвалюючи таке рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач фактично висловлює незгоду з діями Ліквідаційної комісії ГУМВС України в м. Києві щодо формування довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 01.06.2017 № 30966, яка і стала підставою для перерахунку Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві пенсії позивача, проте, вказані дії (бездіяльність) Ліквідаційної комісії ГУМВС України в м. Києві щодо формування довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 01.06.2017 № 30966 та включення до неї певних складових грошового забезпечення не є предметом розгляду у даній справі та не підлягає оцінці судом, з огляду на що, в діях пенсійного органу відсутні порушення вимог законодавства в частині здійснення перерахунку пенсії без врахування переднього розрахунку, а саме: звання «заслужений» - 20%, надбавки за працю в умовах режимних обмежень - 15%, надбавки за особливо важливі завдання - 63%, премії - 92% та інших надбавок та премій, не зазначених у довідці від 01.06.2017 № 30966, з урахуванням того, що пенсійний орган не наділений повноваженнями самостійно (на власний розсуд) змінювати складові та їх розміри при проведенні перерахунку пенсії на підставі довідок ліквідаційних комісій ГУМВС України.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити обчислення, перерахунок та виплату позивачу пенсії з урахуванням виплачених упродовж останніх двох років перед виходом на пенсію разових премій на суму - 1191,78 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення - 4249,27 грн., компенсації за невикористану відпустку - 1310,00 грн. та одноразової грошової допомоги при виході на пенсію - 22452,00 грн., то суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що під час розгляду справи не було встановлено, що позивач (або державний орган, з якого позивач був звільнений із служби) звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з вимогою про включення разової премії, матеріальної допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку та одноразової грошової допомоги при виході на пенсію до розрахунку пенсії, а, відповідно, пенсійним органом було відмовлено у включенні останніх та перерахунку пенсії з їх врахуванням, що дає підстави стверджувати про передчасність позовних вимог у цій частині та відмову в їх задоволенні.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою, суд виходить з такого.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Згідно частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Адміністративна справа незначної складності (малозначна справа), відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України - це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України).

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

Статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме:

- щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

- щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

- щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, предметом розгляду у цій справі є перерахунок пенсійних виплат.

Враховуючи характер спірних правовідносин та предмет позову, зважаючи на значення справи для сторін, її категорію та складність і обраний позивачем спосіб захисту, а також приймаючи до уваги відсутність даних про те, що розгляд справи становить значний суспільний інтерес, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати дану справу такою, що є справою незначної складності.

Обставини, які є критерієм для віднесення вказаної справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин третьої та четвертої статті 12 КАС України, а також випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не вбачаються та у касаційній скарзі не містяться.

Отже, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскільки оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, передбачені пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткові обставини відсутні і обґрунтування щодо їх наявності не наведено, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в ухвалі щодо неприйнятності у справі Азюковська проти України (Azyukovska v. Ukraine) від 09 жовтня 2018 року (заява № 26293/18), в якій заявником оскаржувалась відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, Суд вказав, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 328, 333, 355, 359 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді С.Г. Стеценко

А.І. Рибачук

Л.В. Тацій