Справа № 200/4077/19-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 р. Справа№200/4077/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стойки В.В.,

при секретарі Дідевич І.О.,

за участю:

представника відповідача Пономарьова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгаз» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інгаз» звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 11.02.2019 року.

Обґрунтовує позовні вимоги тим, що декларантом були подані об`єктивні, документально підтверджені дані, що піддаються обчисленню митної вартості, в тому числі щодо витрат на транспортування товарів до місця ввезення на територію України. ДП «ІНГАЗ» використало в якості бази оподаткування податком на додану вартість саме митну вартість товарів, визначену відповідно до глави 9 розділу III МКУ з урахуванням мита. Акт перевірки не містить жодних доводів, щодо невідповідності документів, наданих до перевірки Позивачем, вимогам Митного кодексу України та терміну «документ», наведеному у Податковому кодексі України. Надані позивачем документи на підтвердження такої складової митної вартості, як витрати на транспортування товарів до митної території України, містять вичерпну інформацію щодо виконавця перевезення, маршруту доставки, вартість перевезення до та після ввезення на митну територію України, підписані виконавцем та мають всі ознаки документу. Жодний нормативний акт не дає Відповідачу права Актом перевірки змінювати визначену митну вартість товару. Відповідачем чи іншим уповноваженим органом в порядку та на підставі, визначених Митним кодексом України, не змінювався метод визначення митної вартості товарів та не проводилось коригування митної вартості товарів. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на позов, відповідно до якого зазначає, що актом документальної позапланової виїзної перевірки було встановлено, що позивачем не було включено суми витрат на транспортування оцінюваного товару до місця ввезення на митну територію України, що призвело до несплати митних платежів в тому числі ввізного мита на суму 5778,56 грн. та податку на додану вартість на загальну суму 39789,95 грн., у зв`язку з чим були прийняті спірні податкові повідомлення рішення. З огляду на вищезазначене просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Донецького адміністративного суду від 25 березня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 23 квітня 2019 року.

23 квітня 2019 року підготовче засідання було відкладено до 15 травня 2019 року.

Ухвалою Донецького адміністративного суду від 15 травня 2019 року було здійснено замінну позивача - Дочірнє підприємство «Інгаз» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Інгаз» та закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 травня 2019 року.

28 травня 2019 року судове засідання було відкладено на 10 червня 2019 року.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав зазначених у відзиві.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інгаз» (; 87526, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.130 Таганрогської дівізії, 114,), пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, є юридичною особою та згідно ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС-України) здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, Головне управління ДФС Донецької області, є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Головним управлінням ДФС Донецької області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку та складено акт № 83/3-0599-1409/14361569 від 28 січня 2019 року про результати дотримання ДП «Інгаз» ( далі ТОВ «Інгаз») вимог законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.10.2015 року по 30.09.2018 року.

Згідно з висновками акту перевірки було встановлено порушення ТОВ «»Інгаз» вимог визначення бази оподаткування при сплаті митних платежів з посиланням на порушення ст. 49, п. 2 ст. 52, п. 4, п. 5, п. 10, п. 11 ст. 58, ст. 279 Митного кодексу України, п.190.1 ст. 190 Податкового кодексу України.

Зазначені висновки акту перевірки були зроблені на підставі встановлених порушень повноти декларування ТОВ «Інгаз» складових митної вартості, а саме витрат на транспортування товарів, що призвело до несплати митних платежів на загальну суму 45568,51 грн., в т.ч. ввізного мита, 5778,56 грн. та податку на додану вартість 39789,95 грн.

На підставі висновків акту перевірки № 83/3-0599-1409/14361569 від 28 січня 2019 року податковим органом було прийняті спірні податкові повідомлення-рішення:

- № від 11.02.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем ПДВ з ввезених на територію України товарів на суму 39789,95 грн. та за штрафнимі фінансовими санкціями 9947,49 грн.;

- № від 11.02.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на суму 5778,56 грн. та штрафними фінансовими санкціями 1444,64 грн.

Предметом даної справи є правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, якими позивачу збільшено суму грошових зобов`язань ПДВ з ввезених на територію України товарів та мита на товари, а також застосовані штрафні фінансові санкції з підстав включення позивачем до митної вартості не в повному обсязі витрат на транспортування товарів, що на думку відповідача призвело до заниження митної вартості та зменшення суми сплати податку на додану вартість та мита.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 49 Митного кодексу України (далі - МКУ) визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає статі за ці товари.

Згідно з пунктом другим ст. 52 МКУ декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

- заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

- подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

- нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.».

Пунктами четвертим та п`ятим ст. 58 МКУ встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає статі за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до пункту десятого ст. 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті : витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Частиною першою ст.3 МКУ встановлено, що при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України.

Відповідно до частини другої ст. 7 МКУ державна митна справа здійснюється з додержанням прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів, методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації та кодування товарів та системи митної статистики, інших загальновизнаних у світі норм і стандартів.».

Пунктом 6 ч. 2 ст. 53 МКУ встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

Підпункт 14.1.144-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає термін документ, як «документ, створений у паперовій або електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису, складення та/або подання, та/або надіслання якого передбачається цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу, та/або пов`язане з реалізацією прав та обов`язків платника податків, та/або контролюючих органів згідно із нормами цього Кодексу».

Відповідно до частини п`ятої ст. 53 МКУ забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Як вбачається з матеріалів справи у додатку 4 до акту перевірки наведені ВМД, товар за якими був доставлений залученими ДП «ІНГАЗ» перевізниками, але за висновками Акту перевірки у таких ВМД була занижена митна вартість:

- ІІА500060/2017/001428 від 20.03.2017р.;

- ИА500060/2017/003645 від 14.04.2017р.;

- ИА700050/2017/103454 від 19.07.2017р.;

- ИА700050/2017/103683 від 26.07.2017р.;

- ЦА700050/2017/103861 від 01.08.2017р.;

- ИА700050/2017/104590 від 29.08.2017р.;

- ИА700050/2018/001223 від 16.02.2018р.;

- ИА500060/2018/006962 від 12.03.2018р.;

- ИА500060/2018/018124 від 15.06.2018р.

До усіх зазначених ВМД відповідно до ч. 5 ст. 52 МКУ були додані декларації митної вартості до яких додавались документи (довідки), що підтверджують вартість перевезення від місця навантаження за кордоном до пункту переходу на митному кордоні України завірені підписом виконавця про розподіл ціни перевезення з детальним визначенням вартості транспортування товарів до митної границі України.

Як вбачається з матеріалів справи всі вищезазначені документи були наявні на час митного оформлення, та надавались на підтвердження митної вартості.

Зазначені обставини підтверджуються наступними доказами:

- декларація митної вартості до ВМД ІІА500060/2017/001428 від 20.03.2017р. та акт надання послуг №92 від 21,03.2017р. з додатком;

- декларація митної вартості до ВМД ІІА500060/2017/003645 від 14.04.2017р. та акт надання послуг №119 від 14.04.2017р. з додатком;

- декларація митної вартості до ВМД ІІА700050/2017/103454 від 19.07.2017р. та акт №ОУ-0000094 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 20.07.2017р.; декларація митної вартості до ВМД ІДА700050/2017/103683 від 26.07.2017р. та акт здачі-приймання транспортно-експедиторських послуг від 27.07.2017р.;

- декларація митної вартості до ВМД иА700050/2017/103861 від 01.08.2017р. та акт здачі-приймання транспортно-експедиторських послуг від 02.08.2017р.;

- декларація митної вартості до ВМД ІІА700050/2017/104590 від 29.08.2017р. та акт виконаних робіт №23/08/08 від 30.08.2017р.;

- декларація митної вартості до ВМД иА700050/2018/001223 від 16.02.2018р. та акт №4 виконання робіт на проведення транспортно-експедиційних послуг від

16.02.2018р.;

- декларація митної вартості до ВМД ІІА500060/2018/006962 від 12.03.2018р. та акт надання послуг №61 від 12.03.2018р. з додатком;

-декларація митної вартості до ВМД иА500060/2018/018124 від 15.06.2018р. та акт надання послуг №139 від 15.06.2018р. з додатком.

Як вбачається з акту перевірки, відповідач, посилаючись на акти виконаних робіт з транспортних послуг, не використовуючи документально підтверджені відомості, що піддаються обчисленню відповідно до п.2 ст. 52 та п.11 ст. 58 МКУ, дійшов висновку, що витрати на транспортування є всі витрати, які зазначені в актах виконаних робіт, в тому числі витрати на транспортування після ввезення на митну територію Україну.

Суд зазначає, що відповідачем не зазначено жодних доводів, щодо невідповідності зазначених довідок (калькуляцій), що були надані ним до митного оформлення, вимогам Митного кодексу України. При цьому, надані позивачем документи на підтвердження такої складової митної вартості, як витрати на транспортування товарів до митної території України, містять вичерпну інформацію щодо виконавця перевезення, маршруту доставки, вартість перевезення до та після ввезення на митну територію України, підписані виконавцем та мають всі ознаки документу.

До аналогічної правової позиції дійшов Вищий адміністративний суд в ухвалі від 01.11.2016 року по справі №822/590/15, в якій наголосив, що вартість перевезення до митного кордону не впливає на бухгалтерський облік, тому посилання на необхідність його підтвердження саме «первинними документами» не ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи у додатку 4 до Акту перевірки наведені ВМД, товар за якими був доставлений ДП «ІНГАЗ» власними силами, але за висновками Акту перевірки у таких ВМД була занижена митна вартість:

- ІІА700050/2018/003501 від 14.05.2018р.;

- иА700050/2018/005240 від 24.07.2018р.

До усіх зазначених ВМД відповідно до ч. 5 ст. 52 МКУ були додані декларації митної вартості до яких додавались довідки підприємства про вартість перевезення товару від місця передачі до митного кордону України.

Як вбачається з акту перевірки, відповідач, посилаючись на звіти водія про використання коштів на відрядження, не використовуючи документально підтверджені відомості, що піддаються обчисленню відповідно до п.2 ст. 52 та п.11 ст. 58 МКУ, дійшов висновку, що витрати на транспортування є всі витрати на відрядження, навіть ті, що вочевидь не стосуються перевезення товарів від місця передачі покупцю до митної території України, як то добові витрати на території України, сплачена комісія банку на території України, транспортний податок в Україні.

Отже відповідач, не провів перевірку правильності визначення витрат на транспортування товарів від місця передачі його Покупцю до митної території України, а використав повну суму звіту про використання коштів без будь-яких належних розрахунків,

Відповідно пункту одинадцятого ст. 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню:

1)тата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання:

2)витрати на транспортування після ввезення;

3)податки, які справляються в Україні.

Тобто, відповідач протиправно включив до митних платежів усі витрати на транспортування, в тому числі ті, які були понесені позивачем після ввезення на митну територію України,у порушення приписів ст. 58 МКУ .

При цьому, правомірність включення зазначених витрат не було доведено відповідачем.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не було доведено правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгаз» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2019 року.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області (; 87526, Донецька область м. Маріуполь, вул.130 Таганрогської дивізії, буд. 114) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгаз» (; 87522, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Таганрогська, 54 «б») судовий збір у розмірі 1921 ( одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 10 червня 2019 року.

Повний текст рішення складено 19 червня 2019 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Стойка