Справа № 240/7718/19
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7718/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

18 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року (м. Житомир) у справі за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про підтвердження обґрунтованості адміністративного умовного арешту майна, застосування адміністративного арешту рахунків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В :

16 травня 2019 року Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного умовного арешту майна, застосування адміністративного арешту рахунків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд оскаржувану ухвалу скасувати, та прийняти нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку апелянта, оскаржувана ухвала винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що наказом заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області №911 від 26.04.2019 було призначено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 18).

На підставі Наказу №911 від 26.04.2019 контролюючим органом оформлено направлення на перевірку № 1853 та №1854 від 08.05.2019 (а.с. 17)

Актом від 14.05.2019 № 938/1036/14/ зафіксовано недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки (а.с. 11). У поясненнях до акту про недопуск до фактичної перевірки представник платника податків повідомила про те, що змушені звернутись до суду з вимогою про скасування незаконного наказ №911 від 26.04.2019 (а.с. 12)

Рішенням заступника начальника ГУ ДФС у Київській області від 15.05.2019 було застосовано умовний адміністративний арешт майна у вигляді арешту коштів на рахунках фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Після відкриття провадження в адміністративній справі №240/7718/19 представником відповідача надано до Житомирського окружного адміністративного суду копію позовної заяви із відміткою Окружного адміністративного суду міста Києва про отримання позовної заяви про визнання протиправним та скасування наказу №911 від 26.04.2019 про проведення фактичної перевірки (а.с. 30, 37).

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що п. 2 ч. 4 ст. 283 КАС України передбачено, що суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 283 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів, зокрема щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що спір про право в контексті ст. 283 КАС України має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у вказаній законодавчій нормі.

При цьому, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання.

Водночас, КАС України не містить переліку будь-яких критеріїв такої незгоди, як підстави для висновку про існування спору про право.

Таким чином, у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Адже така незгода має втілюватися у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.

Разом з тим, наявність спору про право в окремих випадках може бути виявлено після відкриття провадження у справі за відповідним поданням. У такому разі суд повинен закрити провадження у справі, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного провадження, яким є провадження за поданням податкового органу.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 826/13785/17 та у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №808/2623/17.

Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2019 року у справі №640/20138/18 зазначив, що спір про право в контексті норми п. 2 ч. 4 ст. 283 КАС України має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання.

Верховний Суд у постанові 22 березня 2018 року у справі №808/2623/17 зазначив, що факт подання платником податків адміністративного позову про визнання протиправними дій щодо призначення перевірки та скасування наказу про призначення перевірки свідчить про незгоду платника податків з діями контролюючого органу та наявність між ними спору про право.

Суд звертає увагу на те, що підставою для прийняття позивачем рішення про застосування умовного арешту майна відповідача стало те, що останнім не було допущено контролюючий орган до проведення перевірки через незгоду з наказом №911 від 26.04.2019 про її призначення і саме такий наказ фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржив в судовому порядку.

З огляду на це та враховуючи, що обставини з приводу оскарження відповідачем зазначеного наказу стали відомі суду першої інстанції вже після відкриття провадження у цій справі, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності у даному випадку спору про право та необхідності закриття провадження у справі.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана ухвала прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 червня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.