Справа № 820/3196/17
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2019 року

Київ

справа №820/3196/17

адміністративне провадження №К/9901/13136/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу 820/3196/17 за позовом громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення

за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року (суддя - Спірідонов М.О.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді Любчич Л.В., суддів Сіренко О.І., Спаскіна О.А.),

УСТАНОВИВ:

I. Суть спору

1. В липні 2017 року громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, де просив скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 05 червня 2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 05 червня 2016 року Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області прийнято рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 та пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", хоча 08 січня 2013 року відповідачем на підставі Закону України "Про імміграцію" було прийнято рішення щодо документування позивача посвідкою серії НОМЕР_1 на постійне проживання як особу, яка має дозвіл на імміграцію.

3. Відповідач позов не визнав. В запереченнях посилався на відсутність відомостей щодо законного перебування відповідача на території України з 01 березня 2012 року по 27 жовтня 2012 року, що дозволяє стверджувати про порушення останнім міграційного законодавства України. Крім того, рішення про продовження строку перебування позивача на території України начальником Деснянського РВ у м. Чернігові УМВС України в Чернігівській області було прийняте за відсутності документального підтвердженої підстав та з перевищенням повноважень останнього, що свідчить про незаконність прийнятого в подальшому стосовно позивача рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи.

4. 23 листопада 2012 року громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 звернувся до Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області із заявою про оформлення дозволу на імміграцію в Україну, на підставі пункту 1 пункту 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію", в зв`язку із тим, що його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України.

5. 04 січня 2013 року УДМС України в Чернігівській області було прийнято рішення № 74.01-91 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 .

6. 08 січня 2013 року на підставі дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 було надано довідку на постійне проживання серії строком дії "безстроково", який зареєстрував місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , але 02 лютого 2013 року знятий з реєстрації місця проживання.

7. 16 грудня 2014 року до УДМС України в Чернігівській області з ГУ ДМС України в Харківській області надійшов запит від 15 грудня 2014 року № 02/21836 про проведення перевірки щодо підстав законності надання дозволу на імміграцію, документування посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 08 січня 2013 року громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 .

8. У зв`язку із наведеним УДМС в Чернігівській області проведено документальну перевірку, за результатами якої встановлено, що 27.10.2012 до Деснянського районного відділу у м. Чернигові УДМС України в Чернігівській області із заявою (№ 36-03) про продовження строку перебування на території України звернувся громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , який до заяви додав свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2 , видане 30.08.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, на ім`я ОСОБА_2 (батько - громадянин СРВ ОСОБА_1 , мати - громадянка СРВ ОСОБА_8 ), та зазначив підставу для подальшого перебування в Україні - син громадянин України, подані документи для отримання дозволу на імміграцію, вказавши місце проживання: АДРЕСА_2 .

9. 27 жовтня 2012 року на підставі вищевказаних документів начальником Деснянського районного відділу у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області Дейнеко В.І. прийнято рішення про продовження строку перебування перебування на території України громадянину СРВ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 19.01.2013 року.

10. В ході перевірки встановлено, що начальник ОСОБА_5 при підготовці вказаних матеріалів та прийнятті рішення допустив порушення вимог пункту 6 та пункту 7 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 № 150 та п. 4.2 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженого наказом МВС України від 25.04.2012 № 363, згідно яких керівник територіального підрозділу ДМС має право продовжити строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України за короткостроковою візою, а також з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав, до яких відносяться: лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України - на період існування таких підстав, але не більше, як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну (в даному випадку - дата останнього в`їзду іноземця в Україну 01.11.2011, згідно візи та дати-штампу перетину кордону). Також в матеріалах справи відсутній оригінал перекладу українською мовою паспортного документа іноземця, засвідчений в установленому законодавством порядку.

11. Також у висновку відповідача зазначено, що рішення продовження строку перебування на території України громадянина СРВ ОСОБА_1 , було прийняте начальником Деснянського РВ у м. Чернігові Дейнеко В . І. за відсутності документально підтвердженої підстави та з перевищенням посадових повноважень, в наслідок чого позивач 23 листопада 2012 року подав заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну, зазначивши підставу "моя дитина громадянин України" та додав до заяви Довідку від 23.11.2012 № 61 на ім`я ОСОБА_2 про реєстрацію особи громадянином України, згідно з рішенням УДМС України в Чернігівській області від 23.11.2012 року № 35.

12. УДМС в Чернігівській області дійшов висновку, що незаконно прийняте рішення про продовження строку перебування на території України ОСОБА_1, не могло бути підтвердженням законності його перебування на території України на момент подачі документів на дозвіл на імміграцію та на оформлення його дитині набуття громадянства України на підставі частини 3 статті 8 ЗУ "Про громадянство України" , а заява про отримання дозволу на імміграцію була прийнята на підставі недійсних документів та у грубе порушення чинного законодавства України.

13. На підставі висновків проведеної документальної перевірки УДМС в Чернігівській області 05 червня 2015 року прийнято рішення про скасування громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 виданого 04 січня 2013 року дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 та пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію".

ІІІ. Рішення судів у цій справі та мотиви їх ухвалення.

14. Постановою Харківського адміністративного суду від 19 вересня 2017 року, залишеною ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення - задоволено в повному обсязі.

15. Скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 05.06.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з обґрунтованості та правомірності позовних вимог, оскільки відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених пунктом 1 та 6 статті 12 Закону України "Про імміграцію" та були б підставою для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію. Станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, начальником Деснянського районного відділу у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області проведено перевірки підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну виявлено не було, подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну достовірними (не підробленими) та чинними, та надано дозвіл на імміграцію в Україну.

ІV. Касаційне оскарження.

17. Не погоджуючись із постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року, УДМС в Чернігівській області звернулося до Вищого адміністративного суду України як суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на вказані судові рішення.

18. Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року.

19. У касаційній скарзі УДМС в Чернігівській області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вищезазначені рішення.

20. Відповідач вказує, що судами попередніх інстанцій при прийнятті рішень неналежним чином досліджені докази у справі, а саме копія паспортного документа НОМЕР_3, виданого на ім`я громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 19 квітня 2011 року, висновок по результатах перевірки матеріалів справ про продовження строку перебування на території України громадян Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 та ОСОБА_8 від 24 лютого 2014 року, висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 від 05 червня 2015 року та рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 05 червня № 74/01/05-9691, що свідчить про грубе порушення судами першої та апеляційних інстанцій норм процесуального права.

21. Також вказує, що судами попередніх інстанцій не правильно витлумачено норми частин першої та шостої статті 12 Закону України "Про імміграцію", не застосовано статтю 26 Конституції України, частину третю статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", пункт 8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (далі - Порядок № 150), що є свідченням неправильного застосування норм матеріального права, внаслідок чого невірно вирішено спір по суті.

22. Відповідач зауважує, що 27 жовтня 2012 року з перевищенням службових повноважень начальником Деснянського районного відділу у місті Чернігові УДМС України в Чернігівській області було прийнято незаконне рішення про продовження строку перебування позивача на території України до 19.01.2013.

23. Звертає увагу суду, що суди попередніх інстанцій помилково не звернули увагу, що обов`язковою умовою для продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, в разі прибуття ними за короткостроковою візою, є подана у встановлені Порядком № 150 строки заява про отримання дозволу на імміграцію в Україну.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування.

24. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Згідно з ст. 3 Закону України «Про імміграцію» № 2491-III від 07 червня 2001 року (надалі - Закон № 2491-III, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

26. Відповідно до статті 1 Закону № 2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

27. Згідно з абзацем 6 статті 1 Закону України "Про імміграцію" посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

28. Відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

29. Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про імміграцію", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

30. Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

31. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

32. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органам, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держкомкордон.

VІ Позиція Верховного Суду.

33. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.

34. Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

35. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).

36. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі висновків проведеної документальної перевірки відповідачем 05 червня 2015 прийнято рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі пунктів 1 та 6 статті 12 Закону України "Про імміграцію".

37. Статтею 12 Закону № 2491-III встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну.

38. Пунктом 1 частини першої статті 12 Закону № 2491-III встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, а відповідно до пункту 6 частини 1 статті 12 Закону № 2491-III - в інших випадках, передбачених законами України.

39. При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем не надано доказів отримання позивачем дозволу на імміграцію в Україну на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, що є підставою для скасування дозволу відповідно до пункту 1 статті 12 Закону № 2491-ІІІ.

40. Судами встановлено, що при посиланні у спірному рішенні на пункт 6 статті 12 Закону № 2491-ІІІ відповідачем не зазначена відповідна норма Закону, яка передбачає інші підстави для скасування дозволу на імміграцію в Україну, крім тих, що наведені у статті 12 Закону № 2491-ІІІ.

41. У зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що судами попередніх інстанцій не правильно витлумачено або застосовано положення норми статті 12 Закону № 2491-ІІІ.

42. Судами попередніх інстанцій встановлено, що при наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну УДМС в Чернігівській області проведено перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, внаслідок чого підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну не виявлено та в результаті, надано позивачу посвідку на постійне проживання в Україні, відповідно до вимог Закону України "Про імміграцію".

43. Крім того, у ході розгляду даної справи відповідачем не було доведено наявність підстав, передбачених пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", для скасування позивачу дозволу на імміграцію, як і не зазначено іншої норми законодавства у рішенні.

44. Щодо доводів скаржника в касаційній скарзі, що позивач у період з 30.10.2011 по 27.10.2012 незаконно перебував на території України, колегія суддів зазначає наступне.

45. Судами попередніх інстанцій встановлено, що при наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну, начальником Деснянського районного відділу у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області проведено перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну виявлено не було, в тому числі під час проведеної перевірки не встановлено, що подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були не достовірними або нечинними, у зв`язку із чим було надано позивачу дозвіл на імміграцію в Україну.

46. Щодо доводів касаційної скарги про те, що 27 жовтня 2012 року з перевищенням службових повноважень начальником Деснянського районного відділу у місті Чернігові УДМС України в Чернігівській області прийнято незаконне рішення про продовження строку перебування позивача на території України до 19 січня 2013 року, то як встановлено судами попередніх інстанцій відповідачем не надано доказів притягнення до відповідальності посадових осіб, які складали, затверджували та видали дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам за прийняття безпідставного рішення.

47. Під час судового розгляду судами попередніх інстанцій не встановлено, що з дати видання посвідки виникли обставини, передбачені статті 12 Закону України "Про імміграцію", які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію позивача.

48. Доводи касаційної скарги про те, що судами першої та апеляційної інстанції при прийнятті рішень неналежним чином досліджені докази у справі не знайшли свого підтвердження в ході касаційного розгляду.

49. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

50. Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

51. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

52. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

53. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

54. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VІІ Судові витрати

55. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду