Справа № 1340/3472/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3236/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області в особі Голови Ліквідаційної комісії ОСОБА_2 , Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області, Державного агентства рибного господарства України про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Коморний О.І.,

час ухвалення рішення: 16:08:46,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 04.02.2019 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області в особі Голови ліквідаційної комісії Сисуна З.М., Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області, Державного агентства рибного господарства України, у якому, з врахуванням останньої заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати наказ Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області №25-ОС від 19.07.2018 про звільнення ОСОБА_1 ; поновити на державній службі ОСОБА_1 на посаді завідувача сектора юридичного забезпечення та роботи з персоналом Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області з 19.07.2018; стягнути з Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу; зобов`язати Державне агентство рибного господарства України (правонаступника; ) працевлаштувати позивача на державній службі на рівнозначній посаді в органі, що утворився та перебрав всі функції органу, що ліквідувався (Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області), а саме: працевлаштувати в Управління державного агентства рибного господарства у Львівській області (Код ).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області № 25-ОС від 19.07.2018 про звільнення ОСОБА_1 . Зобов`язано Державне агентство рибного господарства України працевлаштувати ОСОБА_1 на державній службі на рівнозначній посаді в територіальних органах Державного агентства рибного господарства України. Стягнуто з Державного агентства рибного господарства України (вул. Січових Стрільців, 45-а, м. Київ, 04053; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 р ІНФОРМАЦІЯ_2 ) суму середнього заробітку в розмірі 23608 (двадцять три тисячі шістсот вісім) грн 00 коп. за час вимушеного прогулу за період з 20.07.2018 року по 24.01.2019 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачу роботодавець не пропонував жодної посади, тобто не намагався виконати свій обов`язок з працевлаштування. Також суд першої інстанції вказує, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) з працевлаштування працівників ліквідованої установи, проте вказує на той факт, що задовольнити позовну вимогу позивача про поновлення на попередній посаді неможливо, оскільки орган, з якого він звільнений, ліквідовано.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Державне агентство рибного господарства України подало апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновок суду першої інстанції про те, що відбулась реорганізація територіальних органів Держрибагенства, є помилковим, оскільки такі територіальні органи, що ліквідовано як юридичні особи, виконували частину делегованих Держрибагенством функцій і у зв`язку з ліквідацією їх функції жодному органу не передавались. Також скаржник вказує, що обов`язок власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові перед звільненням переведення на іншу роботу має місце виключно у разі наявності можливості здійснити таке переведення, а у зв`язку з ліквідацією органу така можливість відсутня.

Щодо зобов`язання судом першої інстанції працевлаштувати позивача на рівнозначній посаді в територіальних органах Державного агентства рибного господарства України, скаржник зазначає, що посада завідувача сектора юридичного забезпечення та роботи з персоналом Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області (посадовий оклад 1723 грн) не є рівнозначною посаді завідувача сектора в будь-якому новоутвореному територіальному органі Держрибагенства (посадовий оклад 5400 грн). Також вказує, що працевлаштувати позивача на державній службі без проведення конкурсу неможливе.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 працював на посаді завідувача сектора юридичного забезпечення та роботи з персоналом Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області.

Наказом голови комісії з ліквідації від 19.07.2018 року №25-ОС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року №894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства України», наказу Держрибагентства України №369 від 30.11.2015 року «Про ліквідацію територіальних органів Держрибагентства України» та наказу Львіврибохорони №53 від 07.12.2015 року, а також із врахуванням наказу Держрибагентства України №58 від 09.02.2018 року та листа Держрибагентства України №2-8-16 від 27.01.2016 року ОСОБА_1 , завідувача сектора юридичного забезпечення та роботи з персоналом Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області, звільнено з 19.07.2018 року, згідно з п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», про що зроблено запис у трудовій книжці.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, згідно з частиною 2 цієї статті звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Аналогічні норми передбачені також ст. 87 Закону України «Про державну службу», який є спеціальним законом, що регулює порядок проходження громадянами державної служби.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 87 цього Закону визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною 3 даної статті передбачено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Відповідно до ст. 49-2Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до змісту наведених норм, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, що правильно вказав суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 806/1733/17.

Таким чином, виходячи з системного тлумачення законодавчих норм, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачу роботодавець не пропонував жодної посади, тобто не намагався виконати свій обов`язок з працевлаштування.

Щодо твердження скаржника про неможливість ним запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду у зв`язку з ліквідацією Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області, колегія суддів зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року №894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства України» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області. Установлено, що правонаступником майна територіальних органів Державного агентства рибного господарства, що ліквідуються згідно з п. 1 цієї постанови, є зазначене Агентство. Державне агентство рибного господарства зобов`язано забезпечити здійснення територіальними органами, що ліквідуються згідно з п. 1 цієї постанови, функцій та повноважень, покладених на зазначені органи, до утворення територіальних органів як структурних підрозділів апарату Державного агентства рибного господарства. Згідно з додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року №894 до переліку територіальних органів Держрибагентства, що утворюються, входить Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області.

Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що одночасно з ліквідацією Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області утворено Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області, як структурний підрозділ апарату Державного агентства рибного господарства України. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) з працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Також колегія суддів не може брати до уваги твердження скаржника, висловлене ним в апеляційній скарзі, з приводу того, що працевлаштувати позивача на державній службі без проведення конкурсу неможливо, оскільки згідно з ч. 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу» у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

З приводу наведеного скаржник також вказує, що посада завідувача сектора юридичного забезпечення та роботи з персоналом Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області (посадовий оклад 1723 грн) не є рівнозначною посаді завідувача сектора в будь-якому новоутвореному територіальному органі Держрибагенства (посадовий оклад 5400 грн), однак в резолютивній частині рішення суду першої інстанції не вказується на якій саме посаді повинен бути поновлений позивач, а зобов`язано Державне агентство рибного господарства України працевлаштувати ОСОБА_1 на державній службі на рівнозначній посаді в територіальних органах Державного агентства рибного господарства України, тому колегія суддів не може брати до уваги такі доводи скаржника, оскільки вказана посада визначена ним самим на підставі власних оціночних суджень.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Також відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи норми п. п. 2, 3, 5, 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, та відомостей з довідки про доходи ОСОБА_1 (а.с.31), якою встановлено, що середньомісячна заробітна плата позивача становить 3723,00 грн., відповідно середньоденна 181,60 грн, позивач перебував у вимушеному прогулі 130 днів з 20.07.2018, суд першої інстанції правильно обчислив розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, що підлягає виплаті на його користь, в сумі 23608 грн, з якого слід відрахувати податки, збори та інші обов`язкові платежі, які утримуються із сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання працевлаштувати позивача на державній службі на рівнозначній посаді в територіальних органах та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року у справі № 1340/3472/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 13.06.2019 р.