Справа № 320/5310/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5310/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Лічевецького І.О.

За участю секретаря (помічника): Савін І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року, суддя Журавель В.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 04 червня 2018 року №324 «Про встановлення тарифу на переведення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 ».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Киїівського окружного адміністративного суду скасувати, ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 серпня 2018 року позивач користувався послугами громадського транспорту, зокрема маршрутом № 3-Б за маршрутом: вул. Котляревського - Профліцей у м. Бориспіль , перевізником якого є фізична особа-підприємець ОСОБА_2 . Вартість проїзду на цьому маршруті становила 6 грн. 00 коп.

Вважаючи вартість проїзду на зазначеному маршруті значно завищеною, позивач через свого адвоката звернувся до відповідача із адвокатським запитом від 14 серпня 2018 р. про надання інформації щодо перевізника, який здійснює перевезення на автобусному маршруті загального користування № 3-Б та про надання належним чином засвідченої копії договору про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування №3-Б; належним чином засвідченої копії рішення, яким перевізнику встановлено тариф на перевезення пасажирів на маршруті № 3-Б.

Крім того, позивач вважає, що рішення виконавчого комітету є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки є регуляторним актом, а відповідач при його прийнятті не дотримався процедури прийняття регуляторного акту.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11 вересня 2003 року № 1160-IV (далі - Закон № 1160-IV) визначено, що державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та субєктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність субєктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 1160-IV регуляторний акт це:

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Як убачається з п. 3 ч. 1 ст. Закону № 1160-IV регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону № 1160-IV визначено, що регуляторна діяльність - діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з вимогами пункту 10 частини 2 статті 3 Закону № 1160-IV дія цього Закону не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, повязаної з прийняттям актів, що містять індивідуально-конкретні приписи, за винятком актів, у яких одночасно містяться нормативні та індивідуально-конкретні приписи.

Відповідно до п. 1.4 розділу 1 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року № 34/5, нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Отже, для визнання нормативно-правового акта регуляторним необхідно, щоб такий акт або окремі його положення були спрямовані на правове регулювання господарських відносин або адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

Для визначення іншого офіційного письмового документа регуляторним актом, документ повинен: встановлювати, змінювати чи скасовувати норми права; застосовуватися неодноразово; стосуватися невизначеного кола осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Частиною 1 ст. 55 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

За змістом ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 як субєкт господарської діяльності звернулася із заявою до органу місцевого самоврядування для встановлення тарифу на перевезення та надала розрахунок тарифу, розробленого нею на підставі Методики розрахунку тарифів на послуги пасажирського автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту і звязку від 17 листопада 2009 року № 1175, згідно з вимогами чинного законодавства.

До цієї заяви ОСОБА_2 було додано наступні документи:

- лист від 05 травня 2018 року, розрахунок тарифу на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування згідно з Методикою розрахунку тарифів на послуги пасажирського автомобільного транспорту № 1175 від 17 листопада 2009 року.;

- пояснювальна записка до планового розрахунку тарифу на послуги пасажирського автомобільного транспорту; розрахунок тарифу на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування згідно з Методикою розрахунків тарифів на послуги пасажирського транспорту № 1175 від 17 листопада 2009 року;

- кошторис витрат на придбання запасних частин для поточного ремонту на 1 автобус (IVAN) на 2018 року;

- фіскальні чеки на витрати за пальне;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та тимчасовий реєстраційний квиток;

- лист від 16 березня 2018 р. про надання доопрацьованого розрахунку щодо встановлення тарифу на послуги пасажирського автомобільного транспорту та фактичні показники;

- паспорт міського автобусного маршруту регулярних перевезень № 3-Б, який працює у звичайному режимі (назва маршруту: вул. Котляревського Профліцей). Цей паспорт затверджений рішенням відповідача від 29 квітня 2013 року № 276;

- товарні чеки;

- видаткові накладні, акти виконаних робіт та наданих послуг, рахунки, документи на підтвердження реалізації товарів, рахунки-фактури, акти виконаних робіт та акти замовлень, накладні, товарні чеки;

- штатний розпис на 2018 рік;

- договір № 29/2018 (щодо надання місця стоянки автотранспорту третьої особи);

- протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 00514-00364-17 та № 00514-00363-17;

- поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

28 березня 2018 року комісією з обстеження пасажиропотоків на міських автобусних маршрутах загального користування прийнято рішення «Про затвердження акту про рівень наповнення автобусів», про що складено протокол № 3.

04 червня 2018 року рішенням відповідача № 324 «Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 » встановлено тариф на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в розмірі 6 грн. 00 коп.

Цим рішенням було затверджено меморандум про співробітництво у сфері надання послуг пасажирських перевезень у місті Борисполі. Пунктом 5 рішення встановлено, що рішення набуває чинності з дня оприлюднення в друкованих засобах масової інформації.

На виконання зазначено пункту копія рішення відповідача № 324 від 4 червня 2018 р. «Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2» розміщено у виданні «Трудова слава» від 8 червня 2018 року.

03 грудня 2018 року за зверненням відповідача листом № 12-18-4907 Державна регуляторна служба України розглянула рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 27 березня 2018 року № 175 «Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування у місті Борисполі № З-В УМБ-17 - ДП МА «Бориспіль» фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2», від 4 червня 2018 р. № 322 «Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі до ДП МА «Бориспіль» приватному акціонерному товариству «АТАСС-Бориспіль», від 4 червня 2018 р. № 323 «Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2», від 4 червня 2018 р. № 324 «Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2», від 4 червня 2018 р. № 325 «Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2», надані листом виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 3 грудня 2018 р. № 12-18-4907, та повідомила, що відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» зазначені вище рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області не містять норм регуляторного характеру, а їх прийняття не потребувало реалізації передбачених цим Законом процедур.

Як встановив суд першої інстанції, оскаржуючи рішення Виконавчого комітету від 04.06.2018 року, позивач зазначив, що дане рішення є регуляторним актом і при його прийнятті відповідачем порушено передбачену законом процедуру прийняття регуляторного акта.

Визначення регуляторного акта містить дві категорії актів: 1) нормативно-правові акти та 2) інші акти - офіційні документи, які не є нормативно-правовими актами.

Першу категорію законодавець визначив так: регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спірне рішення не є нормативно-правовим актом, воно не потребує відповідної реєстрації як нормативно-правового акта. У визначенні зазначено про регулювання таким актом відносин між адміністративними органами та суб`єктами господарювання.

Другу категорію законодавець визначив так: регуляторний акт це прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Законодавцем визначено наступні обовязкові ознаки регуляторного акта: це прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який 1) встановлює, змінює чи скасовує норми права, 2) застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і 3) який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом. Це означає, що наявність у акта лише однієї з ознак не робить цей акт регуляторним. Словосполучення «і» у цьому визначенні стосується як першої, так і другої ознаки і вказує на те, що законодавець вважає наявність третьої ознаки обовязковою для кожної з перших двох.

У даному висновку спірне рішення стосується лише одного адміністративного органа та одного субєкта господарювання- ФОП ОСОБА_2 , не зачіпає інтереси інших таких органів та субєктів господарюванн,не встановлює, не скасовує, не змінює норму права, не регулює господарські відносини між субєктами господарювання, не регулює адміністративні відносини між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

Таким чином, оскільки спірне рішення не належить до категорії регуляторних актів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність порушень відповідачем процедури прийняття таких регуляторних актів.

Посилання позивача на судові рішення Верховного Суду у подібних справах як на судову практику, яка була долучена до апеляційної скарги, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі справи не є подібними, у них вирішувалось питання тарифів не конкретного перевізника, а тарифів на послуги з перевезення пасажирів на маршрутах певного населеного пункту, зокрема міст Суми та Миколаєва (а.с. 28-35, т.2).

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач та його представник не навели доводів, які б свідчили, що спірним рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 04.06.2018 року «Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Борисполі ФОП ОСОБА_2 » були порушені права та охоронювані законом інтереси позивача. Сам факт порушення процедури прийняття рішення, як на те послалась представник позивача, не є свідченням порушення прав та інтересів позивача.

Із позовної заяви вбачається, що позивач мешкає у АДРЕСА_2, а отже не є мешканцем територіальної громади м. Бориспіль.

Доводи представника позивача щодо можливого порушення прав її довірителя, наведені в ході апеляційного розгляду справи, грунтуються лише на припущеннях без посилання на конкретні докази.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства України, порушень норм матеріального та процесуального законодавства під час його ухвалення допущено не було, а тому підстави для скасування зазначеного рішення відсутні.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Лічевецький І.О.

Повний текст виготовлено: 18 червня 2019 року.