Справа № 826/18671/16
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 червня 2019 року № 826/18671/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Амельохіна В.В., суддів Качура І.А., Келеберди В.В. в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу

за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України

до Державної регуляторної служби України

третя особа Приватне підприємство «АГРОПРОМЕНЕРГО»

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі - позивач та/або ДАБІ України, Держархідбудінспекція) з позовом до Державної регуляторної служби України (далі - відповідач та/або ДСР), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Приватного підприємства «АГРОПРОМЕНЕРГО» (далі - третя особа та/або ПП «АГРОПРОМЕНЕРГО») та просить суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Державної регуляторної служби України від 01.06.2016 року №64, яким зобов`язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України скасувати наказ від 04.04.2016 року №13-Л в частині анулювання ліцензії від 25.08.2015 року на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури Приватного підприємства «АГРОПРОМЕНЕРГО»;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 04.04.2016 року №13-Л в частині анулювання ліцензії ПП «АГРОПРОМЕНЕРГО» на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, виданий правомірно та в межах наданих повно вдень ДАБІ України, а тому розпорядження Державної регуляторної служби України від 01.06.2016 року №64, яким зобов`язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України скасувати наказ від 04.04.2016 року №13-Л в частині анулювання ліцензії від 25.08.2015 року на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури Приватного підприємства «АГРОПРОМЕНЕРГО» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Також ДАБІ України стверджує, що на момент проведення планового заходу щодо додержання ліцензійних умов були чинні Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створення об`єктів архітектури, затверджені наказом Мінрегіонбуду №47 від 27.01.2009 року (в редакції наказу Мінрегіонбуду №39 від 06.10.2010 року), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2009 року за №226/16242, а тому висновок відповідача про відсутність у позивача правових підстав для здійснення заходів контролю та прийняття рішень за їх результатами за відсутності затверджених Кабінетом Міністрів України Ліцензійних умов з провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорії складності на момент здійснення планових заходів контролю є хибним.

Крім цього, позивач акцентував увагу на тому, що Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року №222 не містить в собі посилань на втрату чинності всіх підзаконних нормативно-правових актів.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, які викладені в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

Третя особа відношення до позову не висловила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань не подавала.

В судовому засіданні 20.03.2018 року представник позивача просив задовольнити адміністративний позов.

В свою чергу, представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Керуючись положеннями Законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про регулювання містобудівної діяльності», Положення та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553, Держархбудінспекцією видано наказ від 21.12.2015 року 1289 «Про затвердження плану перевірок дотримання суб`єктами господарювання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, яка підлягає ліцензуванню Держархбудінспекцією, на 1 квартал 2016 року, яким, зокрема, затверджено проведення планового заходу Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Приватного підприємства «АГРОПРОМЕНЕРГО» за адресою: Херсонська область, смт. Велика Олександрівка, вул. Леніна, 121 у терміни з 10.03.2016 року по 20.03.2016 рік щодо додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів II і V категорії складності, яка підлягає ліцензуванню Держархідбудінспекцією.

Надалі, у відповідності до вимог абзацу 5 статті 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та пункту 8 частини 2 статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області складено акт №20 від відмову суб`єкта будівельної діяльності від проведення органом ліцензування планової перевірки дотримання суб`єктом господарювання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов`язаної з будівництвом об`єкта архітектури, яка підлягає ліцензуванню Держархбудінспекцією та направлено останній на розгляд до Ліцензійної комісії Держархбудінспекції та її територіальних органів з пропозицією анулювати ліцензії Приватного підприємства «АГРОПРОМЕНЕРГО».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про архітектурну діяльність», пункту 21 Порядку ліцензування господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 року №1396, керуючись Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року №294, та на підставі висновку Ліцензійної комісії Держархбудінспскції та її територіальних органів (протокол від 04.04.2016 № 7) видано наказ Державної регуляторної служби України від 04.04.2016 року №13-Л згідно якого, зокрема, анульовано ліцензію ПП «АГРОПРОМЕНЕРГО» на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури.

Не погоджуючись із наказом Державної регуляторної служби України від 04.04.2016 року №13-Л третя особа звернулася зі скаргою до Державної регуляторної служби України.

01.06.2016 року Державною регуляторною службою України (далі - ДРС або відповідач) прийнято розпорядження №64 «Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування», яким зобов`язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України усунути порушення вимог пункту 3 частини 2 статті 6, пункту 8 частини 2 статті 16, частини 7 статті 19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року №222, скасувавши наказ від 04.04.2016 року №13-Л в частині анулювання ліцензії від 25.08.2015 року на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створення об`єктів архітектури ПП «АГРОПРОМЕНЕРГО» (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Спірне рішення прийнято на підставі рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС від 31.05.2016 №3.4 (витяг з протоколу № 06-16), яке прийняте за результатами розгляду скарги Приватного підприємства «АГРОПРОМЕНЕРГО».

Державна архітектурно-будівельна інспекція України категорично не погоджується зі спірним рішенням вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулює Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року №222 (далі - Закон - №222-VІІІ).

Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №222-VІІІ ліцензійні умови - нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії.

Відповідно до частини 9 статті 7 Закону №222-VІІІ ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності будівництво об`єктів IV і V категорій складності - з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про архітектурну діяльність".

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону №222-VІІІ визначено, що закону орган ліцензування - орган виконавчої влади, визначений Кабінетом Міністрів України, або уповноважений законом державний колегіальний орган.

Згідно з Положенням про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2014 №724 (далі - Положення), ДРС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

Державна регуляторна служба (далі - ДРС) є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Приписами пункту 2 Положення визначено, що ДРС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

В розрізі пункту 3 Положення на ДРС покладається ряд основних завдань, одним з яких є реалізація державної регуляторної політики, політики з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Водночас, відповідно до пунктів 6, 7, 8 частини 1 статті 4 Закону №222 спеціально уповноважений орган з питань ліцензування: утворює Експертно-апеляційну раду з питань ліцензування та забезпечує її діяльність; має право для цілей Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування отримувати від органу ліцензування копії документів, які стосуються прийнятого ним рішення, що оскаржується до спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, та залучати на громадських засадах державних службовців, науковців та інших фахівців (за згодою їхніх керівників) для одержання консультацій та проведення експертизи документів у сфері ліцензування, а також запитувати і отримувати інформацію, документи чи матеріали; видає розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задоволення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування.

Розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах його повноважень, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями (ч. 2 ст. 4 Закону №222-VІІІ).

Згідно приписів частини 1 статті 5 Закону №222-VІІІ експертно-апеляційна рада з питань ліцензування є постійно діючим колегіальним органом при спеціально уповноваженому органі з питань ліцензування та діє за регламентом, що затверджується спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

Регламент Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування затверджено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та ДРС від 14.07.2015 №783/40, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2015 за № 847/27292.

Приписами пункту 1 частини 2 статті 5 Закону №222-VІІІ встановлено, що обов`язками Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, є розгляд апеляцій та інших скарг здобувачів ліцензії, ліцензіатів на дії органу ліцензування або інших заявників щодо порушення законодавства у сфері ліцензування;

Формою роботи Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування є засідання, що проводяться за потреби, але не рідше одного разу на місяць, та є правомочними за присутності не менше, ніж половини членів Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування (ч. 6 ст. 5 Закону №222-VІІІ).

Відповідно до частини 11 статті 5 Закону №222-VІІІ рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування приймається більшістю голосів її членів і оформлюється протокольним рішенням, що підписується особою, яка головувала на засіданні Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, та секретарем ради, який призначається головою ради з числа її членів.

Рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування щодо розгляду апеляцій або інших скарг здобувачів ліцензії чи ліцензіатів, проектів нормативно-правових актів та/або пропозицій про запровадження чи скасування ліцензування виду господарської діяльності є обов`язковими для розгляду спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування у триденний строк з дня ухвалення відповідного рішення Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування і є підставою для видання спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування розпорядження про задоволення апеляції або про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Розпорядження про задоволення апеляції чи про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування надсилаються відповідному органу ліцензування та здобувачеві ліцензії, ліцензіату чи заявнику протягом трьох робочих днів з дня їх прийняття.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000 року №1669, затверджено Положення про експертно-апеляційну раду при Державній службі з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва (далі Положення №1669).

Пунктом 1 Положення №1669 визначено, що Експертно-апеляційна рада (далі - рада) є постійно діючим колегіальним органом з питань ліцензування при Держпідприємництві, яка у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а також цим Положенням (п. 2 Положення №1669).

Відповідно до пункту 5 Положення №1669 до компетенції ради належить, зокрема, розгляд заяв, претензій та скарг суб`єктів господарювання на рішення органів ліцензування щодо порушення зазначеними органами законодавства у сфері ліцензування.

За результатами розгляду проектів нормативно-правових актів, пропозицій до них та звернень (апеляцій) радою приймаються рішення, які мають характер експертних висновків (п. 10 Положення №1669).

В свою чергу, рішення ради обов`язкові для розгляду Держпідприємництвом і є підставою для видання ним розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування. Держпідприємництво надсилає розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування органові ліцензування протягом трьох робочих днів з дати його прийняття. Орган ліцензування протягом десяти робочих днів з дати отримання розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування зобов`язаний повідомити Держпідприємництво про його виконання та подати підтвердні документи (п. 11 Положення №1669).

Так, як слідує зі змісту рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС від 31.05.2016 №3.4 (витяг з протоколу № 06-16) в ході засідання експертно-апеляційної ради з`ясовано наступне.

«Частиною першою статті 1 Закону №222 визначено, що ліцензійні умови - нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії.

Відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону №222 ліцензійні умови та зміни них розробляються органом ліцензування, що є центральним органом виконавчої влади, підлягають погодженню спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та затверджуються Кабінетом Міністрів України. .

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності зі створенням об`єкта архітектури IV і V категорій складності Кабінетом Міністрів України на день призначення та проведення перевірки ліцензіата були відсутні.

Відповідно до частини 7 статті 19 Закону №222 контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних вимог здійснюється у межах Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з урахуванням особливостей, визначених ним Законом.

Починаючи з 28.06.2015 року органи ліцензування можуть здійснювати контроль за держанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов, виданих відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону № 222.

До видання Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, яким затверджуються ліцензійні умови провадження відповідного виду господарської діяльності, та набрання їх чинності, підстави для здійснення контролю за їх держанням відсутні, оскільки відсутній предмет здійснення таких заходів.

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної створенням об`єктів архітектури, затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 27.01.2009 №47 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.03.2009 за №226/16242), які на сьогодні є чинними, не можуть застосовуватися до правовідносин, які виникли після набуття чинності Законом України від 02.03.2015 №222-VІІІ «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорій складності були затверджені Постановою КМУ від 30.03.2016 року №256 та були чинності лише 15.04.2016 року».

Проаналізувавши рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС від 31.05.2016 №3.4 (витяг з протоколу № 06-16), що є підставою для прийняття оскаржуваного рішення суд погоджується із його висновком з огляду на таке.

Так, як вже було зазначено судом вище перевірка третьої особи здійснювалася на підставі наказу від 21.12.2015 року 1289 Державної архітектурно-будівельної інспекції «Про затвердження плану перевірок дотримання суб`єктами господарювання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створенням об`єкті в архітектури, яка підлягає ліцензуванню Держархбудінспекцією, на 1 квартал 2016 року, виданого відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та наказу Мінрегіонбуду від 21.07.2009 року №47 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створення об`єктів архітектури».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №222-VІІІ ліцензійні умови - нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії.

Статтею 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 року №794-VII передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

З системного налізу наведених положень суд приходить до висновку, що ліцензійні умови мають бути затверджені постановою Кабінету Міністрів України і лише невідповідність здобувача ліцензії такому нормативно-правовому акту є підставою для прийняття органом ліцензування рішення про зупинення дії ліцензії.

Аналогічна позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 року у справі 826/3061/16.

Судом встановлено, що позивачем здійснювався плановий захід з метою перевірки дотримання третьою особою вимог наказу Мінрегіонбуду від 21.07.2009 року №47 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створення об`єктів архітектури» (далі - наказ Мінрегіонбуду №47).

Як слідує з матеріалів справи, предмет перевірки: дотримання третьою особою Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, затвердженим наказом Мінрегіонбуду України від 27.01.2009 №47, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.10.2012 за №965/18260), не узгоджуються з вимогами №222-VІІІ.

З моменту набрання чинності Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» правові підстави для застосування ліцензійних умов, прийнятих на реалізацію вимог Закону України від 01.06.2000 № 1775 «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», який втратив чинність згідно із Законом №222-VІІІ , відсутні.

Крім того, суд звертає увагу, що наказ Мінрегіонбуду №47 не є нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України, а відтак і не є ліцензійними умовами в розумінні Закону №222-VІІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 року у справі №826/25370/15.

Приймаючи до уваги те, що перевірка третьої особи здійснювалася у період з 10.03.2016 року по 20.03.2016 року, тобто в період дії Закону №222-VІІІ, з урахуванням вище встановленого суд вважає, що розпорядження Державної регуляторної служби України від 01.06.2016 року №64, яким зобов`язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України скасувати наказ від 04.04.2016 року №13-Л в частині анулювання ліцензії від 25.08.2015 року на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури Приватного підприємства «АГРОПРОМЕНЕРГО» є правомірним та таким, що прийнято в порядок, спосіб та в межах наданих йому повноважень.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом.

Згідно частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відповідність спірного рішенням критеріям, що встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, що в свою чергу, зумовлює відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Державної архітектурно-будівельної інспекції України (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки,б. 26, ) до Державної регуляторної служби України (01011, м. Київ, вул. Арсенальна, б. 9/11 ), третя особа - Приватне підприємство «АГРОПРОМЕНЕРГО» (74100, Херсонська область, Великоолександрівський район, смт. Велика Олександрівка) про визнання протиправним та скасування рішення, - відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя В.В. Амельохін

Судді: І.А. Качур

В.І. Келеберда