Справа № 160/3596/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2019 року Справа № 160/3596/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
представника позивача Афоніна О.В.
представника відповідача Ковальової Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпропетровської митниці ДФС (далі - Дніпропетровська митниця ДФС, відповідач), в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2018/000044/1 від 27.12.2018 року, прийняте Дніпропетровською митницею ДФС.
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено наступне:
- 26.12.2018 року до Дніпропетровської митниці ДФС для митного оформлення в режимі імпорту придбаного в Німеччині за 3800 євро автомобіля «RENAULT MEGANE SCENIC» (2016 р.в., кузов № НОМЕР_1 ) декларантом ТОВ «АСТРАФІШ» за дорученням позивача подана митна декларація №UA110150/2018/237822 із застосуванням основного методу визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту), однак відповідачем прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2018/000044/1 від 27.12.2018 року, за яким митна вартість товару скоригована в сторону збільшення до 11 250 євро з застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - резервного;
- в рішенні митниці відсутня інформація щодо виявлення обставин, передбачених частинами 3 та 4 статті 53 Митного кодексу України, на підставі яких відповідачем зобов`язано позивача подати додаткові документи;
- в рішенні вказано, що необхідно додатково надати (за наявності) «відповідні документи», однак які саме документи, необхідні для підтвердження митної вартості, вимагав надати відповідач, не зрозуміло, що унеможливило виконати таку вимогу відповідача та перевірити її відповідність вимогам Митного кодексу України;
- автомобіль переміщений через митний кордон України своїм ходом як товар (код виду транспорту « 90») фізичною особою за дорученням позивача, у зв`язку із чим не можуть існувати «документи щодо замовлення авто із доставкою», про ненадання яких вказано у рішенні;
- надання банківського платіжного документу, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, не було можливим через оплату товару готівкою безпосередньо продавцю, що підтверджується самим оскаржуваним рішенням, в якому вказано про те, що передача транспортного засобу здійснюється після оплати рахунку;
- при винесенні рішення відповідачем порушено вимоги пункт 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України, оскільки рішення не містить обґрунтування числового значення митної вартості, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування, а містить лише інформацію про те, що відповідач взяв ринкову вартість автомобіля з інтернет-мережі;
- оскаржуване рішення не містить посилання на те, що відповідач звертався до наявної в митного органу інформації, що міститься в АСМО «Інспектор», та що така інформація призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, хоча це прямо передбачено пунктом 2 частини 2 статті 55 Митного кодексу України;
- у рішенні вказано про застосування останнього 6-го резервного методу визначення митної вартості, однак не вказано, чому неможливо було визначити митну вартість на підставі 2-го (за ціною договору щодо ідентичних товарів) або 3-го методу (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів);
- відповідачем не обґрунтовано факт використання веб-порталу www.schwackenet.de, оскільки рішення не містить відомостей щодо того, яким чином відбувається наповнення даних вказаного веб-порталу, чому саме вказаний веб-портал використаний відповідачем під час визначення митної вартості, які саме числові значення складових митної вартості товарів на території України враховуються під час наповнення даних веб-порталу.
Ухвалою суду від 24.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Представник Дніпропетровської митниці ДФС надав до суду відзив на позову, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне:
- згідно рахунку від 14.12.2018 року (договір купівлі-продажу) вартість товару становить 3800 євро, декларантом самостійно здійснено коригування митної вартості товару згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу від 26.12.2018 року №580т18 до рівня фактурної вартості 6650 євро, при цьому імпортером не оскаржено даний висновок та числове значення здійсненого експертом рахунку;
- декларантом не надано документів, що підтверджують вартість транспортних витрат за перевезення оцінюваного товару від м. Ганновер (Німеччина) до п/п Рава Руська-Хребенне; наданий рахунок від 14.12.2018 року не містить інформації про те, що ціна товару продажу враховує доставку до кордону з Україною;
- застосування резервного методу пояснюється тим, що основа коригування міститься у наступних джерелах довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків згідно наказу ДФС №689: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.
Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якій підтримав позицію, що викладена у позовній заяві та додаткового вказав, що посилання у відзиві на накази Державної митної служби України №1118 від 17.11.2005 року та №885 від 13.10.2006 року є безпідставними, оскільки оскаржуване рішення не містить посилання на зазначені накази. Доводи представника відповідача про відсутність у митниці інформації щодо митних оформлень ідентичних/подібних товарів є необґрунтованими, оскільки до відзиву надано витяг з АСМО Інспектор з переліком згенерованих Автоматизованою системою управління ризиків форм митного контролю, у якому міститься інформація про те, що митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Застосування при винесенні оскаржуваного рішення наказу ДФС України №689 від 11.09.2015 року та ДМС України №885 від 13.10.2006 року є протиправним, оскільки такі накази не зареєстровані, а тому не є частиною законодавства України з питань державної митної справи.
Представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких викладено доводи відзиву на позов.
20.05.2019 року оголошено перерву у судовому засіданні до 07.06.2019 року для надання додаткових доказів.
В судовому засіданні 07.06.2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача заперечувала проти позову, просила суд відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи встановлено, що 26.12.2018 року декларантом ТОВ АСТРАФІШ за дорученням ОСОБА_1 подано до Дніпропетровської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA110150/2018/237822 від 26.12.2018 року, якою було задекларовано для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України, а саме: автомобіль легковий, марки RENAULT, модель MEGANE SCENIC, номер кузова/VIN - НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 1461 см3, потужність - 81 кВт, екологічна норма - ЄВРО-6, дата виготовлення - 01.04.2016 року, введено в експлуатацію - 04.05.2016 року, показник одометра - 212956 км., колір - сірий, торговельна марка - RENAULT, країна виробництва - Франція. Пошкодження: забруднена оббивка салону і оббивка сидінь, відзначені порушення лакофарбового покриття в районі капота і порогів. При зовнішньому огляді на ТЗ визначені сліди відновлювального ремонту правого і лівого переднього крила, капота (а.с.8).
В графі 42 митної декларації №UA110150/2018/237822 від 26.12.2018 року ціна товару зазначена його вартість в розмірі 3800 євро згідно рахунку (договір продажу) б/н від 14.12.2018 року. Митна вартість автомобіля марки RENAULT, модель MEGANE SCENIC, номер кузова/VIN - НОМЕР_1 , заявлена декларантом самостійно та складає 6750 євро.
На пропозицію відповідача надати додаткові документи, позивач надала лист від 27.12.2018 року, в якому повідомила Дніпропетровську митницю ДФС, що додаткових документів не має можливості надати, просить прийняти рішення без урахування 10-денного терміну (а.с. 45).
У рішенні Дніпропетровською митницею ДФС зазначено, що декларантом:
- не надано переклад поданих документів;
- не надано платіжні (або банківські) документи, що підтверджують факт оплати;
- не надано документи щодо замовлення авто із доставкою;
- відсутність митної декларації країни відправлення позбавляє можливості перевірити числове значення вартості транспортного засобу.
Позивач подав нову митну декларацію №UА110150/2018/238129 від 27.12.2018 року, за якою товар випущений у вільний обіг.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України).
Відповідно до вимог частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частина 1 статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.
Відповідно до частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 51 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частина 4 статті 58 МК України вказує, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).
За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує те, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Між тим, витребовувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Як вже було встановлено судом, позивачем при поданні митної декларації надано документи, що передбачені частиною 2 статті 53 МК України.
Відповідно до частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).
Згідно з частиною 5 вказаної статті Кодексу у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України).
За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до частини 3 статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1 статті 54 МК України).
У відповідності до частини 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частина 5 статті 54 МК України передбачає, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Разом з тим, відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Судом встановлено, що митна вартість імпортованого транспортного засобу визначено декларантом у сумі 6750 євро (а.с. 16).
За висновком судового експерта ринкова вартість імпортованого транспортного засобу становить 6650 євро (а.с.11-13).
Суд критично ставиться до розрахунку відповідача, оскільки з долученої до матеріалів справи інформації SchwackeNet вбачається, що відповідач при проведенні розрахунку вартості автомобіля не враховував наявність пошкоджень автомобіля (забруднена оббивка салону і оббивка сидінь, відзначені порушення лакофарбового покриття в районі капота і порогів). Натомість, відповідачем не взято до уваги висновки експерта та акт митного огляду транспортного засобу, які свідчать про реальний технічний стан придбаного позивачем транспортного засобу з урахуванням його фактичних пошкоджень та комплектації.
Крім того, вказаний розрахунок, який зроблений на підставі інформації SchwackeNet, датований 28.05.2019 року, тобто не станом на день прийняття оскаржуваного рішення - 27.12.2018 року.
Також, суд звертає увагу, що відповідач у оскаржуваному рішенні посилався на протиправність подання декларантом документів на німецькій мові без перекладу на українську, проте долучений Дніпропетровською митницею до матеріалів справи розрахунок вартості автомобіля, визначений системою SchwackeNet також здійснено на німецькій мові без перекладу на українську.
В той же час, відповідач поставив під сумнів митну вартість товару у зв`язку із відсутністю банківських документів, що підтверджують оплату товару. Разом з тим, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Оскільки розрахунок за товар відбувався в готівковій формі, то цей факт не може бути підтверджений банківськими документами.
Наданий до матеріалів справи витяг з АСМО Інспектор щодо визначення ринкової вартості спірного транспортного засобу, який був проведений митницею за такими параметрами: «Код товару» - 8703 31 90 10; «Кр. походж.» - FR; «Режим» - 40; «Дата» - з 01.01.18 до 27.12.18; «Слова в описі» - SCENIC; «Контракт» - всі; «Календарний рік» - 2016 рік; параметри « 100 найдешевших (за дод.од.)» та « 100 найдорожчих (за дод.од)»; параметр «Показати також в валюті» з обранням євро; параметр «Не показувати МВ в гривні» (а.с. 66) взагалі не містить інформації щодо митної вартості ідентичних товарів, а відтак, слід дійти висновку, що при коригуванні митної вартості спірного транспортного засобу відповідач керувався лише інформацією з джерела SchwackeNet.
Суд зазначає, що рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Будь-яких доказів того, що ціна імпортованого транспортного засобу є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати у зв`язку з придбанням імпортованого транспортного засобу, що не зазначені у наданих позивачем документах, відповідач під час розгляду справи не надав.
В силу вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд також враховує приписи частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У зв`язку з недоведеністю відповідачем правомірності прийняття оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартість товарів №UA110000/2018/000044/1 від 27.12.2018 року.
Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 12 червня 2019 року.

Суддя М.В. Бондар