Справа № 1840/3114/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 р.Справа № 1840/3114/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Перцової Т.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Струкової Н.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Лисиці Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної служби України з питань праці у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року (суддя Опімах Л.М.; м. Суми; повний текст рішення складено 29.11.2018 р.) по справі № 1840/3114/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Управління Державної служби України з питань праці у Сумській області

про визнання протиправними та скасування постанови та припису,

ВСТАНОВИВ:

10.08.2018 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2 ), звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної служби України з питань праці у Сумській області (далі - відповідач, Управління Держпраці), в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача № СМ 685/48/АВ/ТД-ФС від 16.07.2018 про накладення штрафу на позивача у розмірі 670140,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати припис відповідача № СМ № 685/48/АВ/П від 11.07.2018 р. про усунення виявлених порушень.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано протиправними і скасовано постанову Управління Державної служби України з питань праці у Сумській області №СМ685/48/АВ/ТД-ФС від 16 липня 2018 року про накладення на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 штрафу у розмірі 670140 ( шістсот сімдесят тисяч сто сорок) грн. 00 коп. та припис №СМ 685/48/АВ/П від 11 липня 2018 року про усунення порушень.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної служби України з питань праці у Сумській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 15463,49 ( п`ятнадцять тисяч чотириста шістдесят три) грн. 49 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує, що під час інспекційного відвідування уповноважена особа ФОП плуталася щодо характеру відносин, які існують між ФОП та працівниками: спочатку зазначено про наявність трудових договорів, а потім цивільно-правових. Проте, жодні підтверджуючі документи в ході інспекційного відвідування не надано. Відповідно до інформації Головного управління ДФС у Сумській області від 06.07.2018 ФОП ОСОБА_2 протягом 2018 року наймана праця не використовувалася.

В ході інспекційного відвідування встановлено, що ФОП ОСОБА_2 допущено 6 осіб, зокрема ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вищезазначені особи виконували роботи з облаштування зупинки громадського транспорту №352 «Вишневий сад» по проспекту Курський в м. Суми, а саме: підготовки площі, укладання тротуарної плитки, укладання щебню, установка бордюр, вирівнювання землі за допомогою відповідної техніки.

У ході інспекційного відвідування встановлено, що процес виконання робіт вищезазначеними особами чітко регламентований графіком робіт та контролюється уповноваженою особою ФОП, а саме ОСОБА_8 , що свідчить пре те, що дані особи виконують роботи не на власний ризик, самостійно не організовують виконання роботи та підлягають під дію правил внутрішнього трудового розпорядку.

Також відповідач зазначає, що судом першої інстанції не було враховано та не надано оцінки доказам, наданим Управлінням Держпраці в ході судового розгляду справи.

Так, згідно з інформацією, розміщеною на сайті Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради за посилання у «Рrozorro публічні закупівлі» ФОП ОСОБА_2 визнано переможцем тендеру на виконання робіт з улаштування посадкового майданчику на зупинці громадською» транспорту №352 «Вишневий сад» по проспекту Курський в м. Суми (біля будинків № 43 та 81); факт здійснення діяльності підтверджується особисто ФОП.

Зокрема, Управління ставило під сумнів чинність наданих ФОП цивільно- правових договорів від 18.06.2018, які були укладені з працівниками на виконань-і робіт з улаштування посадкового майданчику на зупинці громадського транспорту №352 «Вишневий сад» по проспекту Курський в м. Суми, раніше строку укладення договору з Департаментом інфраструктури м. Суми (дата укладення від 20.07.2018 № 737-6). Проте, судом проігноровано даний факт оскільки в судовому рішенні не вказано мотивів відхилення даного доказу. Крім цього не вказано, у зв`язку з чим не взята до уваги тендерна документація, з якої вбачається що роботи за вказаною адресою повинні виконувати виключно наймані працівники.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.06.2018 року посадовими особами Управління Держпраці у Сумській області здійснене інспекційне відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо дотримання трудового законодавства в частині належного оформлення трудових відносин.

За наслідками перевірки відповідачем складений акт № СМ 685/48/АВ від 20.06.2018р., згідно якого у ході інспекційного відвідування встановлено, що ФОП ОСОБА_2 фактично допущено до роботи працівників, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8 , без оформлення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування при прийнятті працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України ( т. 1 а.с. 14-17).

11.07.2018 року на підставі акту позивачеві виданий припис про усунення виявлених порушень № СМ 685/48/АВ/П, яким зобов`язано позивача усунути виявлені порушення шляхом укладення трудових договорів з ОСОБА_3 ., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8 у письмовій формі та зобов`язано забезпечити дотримання ч. 3 ст. 24 КЗпП ( т. 1 а.с. 74).

16.07.2018 року відповідачем, на підставі акта інспекційного відвідування від 20 червня 2018 року № СМ 685/48/АВ, винесено постанову № СМ 685/48/АВ/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу у розмірі 670140,00 грн. (т. 1 а.с. 75-76).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та фізичними особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8 існували саме цивільно-правові відносини, оформлені цивільно-правовими договорами про виконання робіт, а не трудові відносини, як стверджує відповідач, а тому підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення трудового законодавства відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 Кодексу законів про працю України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

В постанові від 04.07.2018 року по справі № 820/1432/17 Верховний Суд дійшов до висновку, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

За змістом статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Пунктом 3 Порядку № 509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Приписами пункту 8 Порядку № 590 визначено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність/відсутність ознак трудових правовідносин між ФОП ОСОБА_2 та фізичними особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8

В ході розгляду справи судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_2 (Замовник) та ОСОБА_8 (Виконавець) укладено цивільно-правовий договір № 1 від 18.06.2018 року, за умовами якого, Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а саме: зобов`язується надати послуги щодо технічного консультування під час здійснення ремонтних робіт та організацію технічного виконання ремонтних робіт відповідно до кошторисної документації по об`єктам: «Улаштування посадкового майданчику на зупинці громадського транспорту № 352 «Вишневий сад» по проспекту Курський в м. Суми» та «Поточний ремонт тротуарів по вул. Садова (в районі училища ім. Бортнянського), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи). (а.с. 21)

Крім того, між ФОП ОСОБА_2 (Замовник) та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (Виконавці), укладено аналогічні за змістом цивільно-правові договори №№ 2, 3, 4, 5, 6 від 18.06.2018 року про виконання робіт, за умовами яких Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а саме: зобов`язується надати послуги виконання ремонтних робіт відповідно до кошторисної документації по об`єктам: «Улаштування посадкового майданчику на зупинці громадського транспорту № 352 «Вишневий сад» по проспекту Курський в м. Суми» та «Поточний ремонт тротуарів по вул. Садова (в районі училища ім. Бортнянського), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи) (т. 1 а.с. 22, 23, 24, 25, 26).

При цьому, договорами передбачено, що виконавець не підпорядковується правилами внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі використовує власні засоби та матеріали, має право залучити фахівців для якісного і своєчасного надання послуг, а послуги зазначених фахівців виконавець оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами.

Вартість послуг (робіт) по цивільно-правовим договорам визначено у розмірі 5000 грн. без ПДВ.

Визначено, що даний договір вступає в силу з 18.06.2018 виконання Сторонами своїх зобов`язань, а дія договору припиняється з 18.07.2018 за рішенням обох Сторін.

По закінченню дії договорів, виконані роботи передані позивачу за актами приймання-здачі робіт (т. 1 а.с.27, 28, 29, 30, 31, 32, 46, 47,48, 49, 50, 51), виконавцям виплачена винагорода відповідно до кошторисних призначень, що підтверджується відповідними видатковими касовими ордерами та платіжними дорученнями (т. 1 а.с.53-58, т. 2 а.с. 3-7, 22-34 ).

Позивачем також подана звітність до податкового органу про суми нарахованого (сплаченого) доходу цим працівникам за договорами цивільно-правового характеру та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ( а.с.60-73).

За дослідженими судом цивільно-правовими договорами не встановлено факту прийняття фізичної особи на роботу ФОП ОСОБА_2 за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, вони не передбачають фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, з обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку. Послуги, визначені в договорах, мають тимчасовий характер. У договорах відсутня будь-яка регламентація трудової діяльності, визначення робочого часу та часу відпочинку виконавців, їх обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку тощо.

Оплата наданих послуг проводилась саме по факту наданих конкретних послуг за актами виконаних робіт, а не за сам процес виконання трудових обов`язків протягом трудового дня. Підставою для складення вказаних актів виконаних робіт є фактичні обсяги виконаних робіт (наданих послуг), підтвердженні замовником.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що цивільно-правові угоди, що укладені позивачем та фізичними особами, не містять ознак трудового договору, зокрема: - обов`язку виконавців виконувати роботу у визначені робочі години; - обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; - обов`язку позивача забезпечувати виконавця матеріально-технічною базою; - регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між позивачем та фізичними особами ОСОБА_3 ., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8 існували саме цивільно-правові відносини, оформлені цивільно-правовими договорами про виконання робіт, а не трудові відносини, як стверджує відповідач, а тому підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення трудового законодавства відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Матеріалами інспекційного відвідування, а також в ході судового розгляду справи, позивач не довів існування трудових відносин між позивачем та фізичними особами.

Враховуючи викладене, перевіривши припис та постанову Управління Держпраці у Сумській області на відповідність їх вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для їх скасування.

Посилання відповідача на те, що вказані цивільно-правові угоди від 18.06.2018, були укладені з працівниками на виконання робіт з улаштування посадкового майданчику на зупинці громадського транспорту №352 «Вишневий сад» по проспекту Курський в м. Суми, раніше строку укладення договору з Департаментом інфраструктури м. Суми (дата укладення від 20.07.2018 № 737-6), що ставить під сумнів їх чинність, колегія суддів не приймає з таких підстав.

Стаття 204 Цивільного кодексу України проголошує, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Наведена норма презюмує принцип правомірності правочину, який означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Так, надані позивачем цивільно-правові угоди недійсними судом не визнавалась, відповідачем в ході судового розгляду не доведено, що відповідний правочин є нікчемним в силу закону. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не має повноважень на визнання укладеного позивачем з виконавцем робіт цивільно-правових угод недійсними або визнавати їх трудовими чи на власний розсуд тлумачити їх умови.

Разом з цим, в ході апеляційного розгляду справи позивачем з цього приводу надано пояснення, що ремонтні роботи на зупинці "Вишневий сад" у м. Суми були проведені на підставі листа Департаменту інфраструктури Сумської міської ради від 12.06.2018 № 2318-К про необхідність термінового виконання ремонтних робіт на посадовому майданчику зупинки громадського транспорту № 352 по проспекту Курський м. Суми в зв`язку із скаргами мешканців мікрорайону Курський (т. 2 а.с. 11), тому вже після завершення робіт, 20.07.2018 було підписано договір на ремонтні роботи з Департаментом інфраструктури СМР з додатковою угодою від 23.07.2018.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

В частині розподілу судових витрат, в т.ч. стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7000 грн. відповідач в апеляційній скарзі рішення суду не оскаржує, а тому колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в цій частині.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної служби України з питань праці у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року по справі № 1840/3114/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 18.06.2019 року