Справа № 826/152/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/152/18 Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить суд: скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві №7621-13 від 24.06.2017 року в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання податок на нерухоме майно в сумі 30 422, 43 грн. та зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби України у місті Києві провести повторно перерахунок податкового зобов`язання ОСОБА_1 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем при здійсненні розрахунку протиправно не враховано обставини, які викладені у заяві від 12.09.2017 щодо зменшення площі садового будинку з 513,5 кв. м. на 487,6 кв.м.

Крім того, позивач посилається на рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у місті Києві», за змінами внесеними рішенням Київської міської ради №791/1795 від 22.12.2016.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві №7621-13 від 24.06.2017. В інший частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. Вказує, що за даними реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сформовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення за садовим будинком по вул. Кальвільна буд. 36 у місті Києві загальною площею 513, 5 кв.м.

Зазначає, що у випадку надсилання податкового повідомлення-рішення контролюючим органом до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) як це передбачено пп.266.7.2 п.266.7 ст. 266 ПК України позивач може бути звільнена від відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, а не від самого податкового зобов`язання по сплаті податку на нерухоме майна, відмінне від земельної ділянки.

В судове засідання з`явився представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.06.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби України місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №7621-13, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений фізичною особою, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 30 422, 43 грн.

Не погоджуючись зі спірним рішенням позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України, за наслідком розгляду якої рішенням №16952/Г/99-99-11-02-01-14 від 19.12.2017 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оскаржуване рішення надіслано податковим органом позивачу поза межами строку, встановленого підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За правилами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі, нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (п.п. 266.3.1, п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

У той же час, пунктом 4.3 ст. 4 ПК України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому, згідно п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо установлення місцевих податків, визначені ст. 12 ПК України.

Згідно ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно до п.п. 10.1 та 10.2 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 ПК України.

Відповідно п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Підпунктом 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України зазначено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні ст. 7 ПК України з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Так, відповідно до рішення Київської міської ради 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у місті Києві», за змінами внесеними згідно з рішенням Київської міської ради від 11.02.2016 №103/103, встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (п. 5.1.).

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості для усіх місць розташування (зональності) встановлюються у таких розмірах - «інші» - 1 відсоток.

З матеріалів справи вбачається, станом на час прийняття спірного рішення площа садового будинку, який знаходився у власності позивача становила 513, 5 кв.м.

У подальшому, 11.09.2017 відбулась зміна площі садового буднику з 513,5 кв. м. на 487,6 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстр іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 62-67).

Вказане свідчить про те, що нарахуванням податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений фізичною особою, у зв`язку зі зміною бази оподаткування буде здійснюватися лише за 2017 рік.

У той же час, предметом даного судового розгляду є нарахування позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно в сумі 30 422, 43 грн. за 2016 рік.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві провести повторно перерахунок податкового зобов`язання позивачу податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, зважаючи на розмір площі об`єкта нерухомості належного позивачу у 2016 році та з урахуванням ставки податку, визначеної рішенням Київської міської ради 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у місті Києві», за змінами внесеними згідно з рішенням Київської міської ради від 11.02.2016 №103/103.

У той же час, скасовуючи податкове повідомлення-рішення, судом першої інстанції не було враховано наступні обставини.

Згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Таким чином, оскаржуване рішення мало бути направлене/вручене позивачу до 01 липня 2017 року.

Як вказує позивач, та не заперечується у листі ДФС України від 19.12.2017 №16952/Г/99-99-11-02-01-14 оскаржуване податкове повідомлення-рішення направлено на адресу ОСОБА_1 31.08.2017 та вручено останній 02.09.2017 (а.с. 46 зворот).

Разом з тим, затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом - відповідачем у встановлений п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України строк оскаржуваного податкового повідомлення-рішення - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про процедуру їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірного рішення та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, для його скасування.

Так, згідно із пп. 266.10.1. п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, шестидесятиденний строк сплати земельного податку обліковується з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

При цьому, підпунктом 266.10.2 п.266.10 ст.266 ПКУ передбачено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Аналізуючи зазначені норми, платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі отримання податкового повідомлення-рішення з нарахованим податковим зобов`язанням після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), звільняється лише від відповідальності за несвоєчасну сплату такого зобов`язання, проте не звільнений від його сплати в цілому на цій підставі.

У даному випадку обов`язок сплати податкового зобов`язання у позивача виник з часу отримання податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про фактичну зміну контролюючим органом строків сплати податку на нерухоме майно.

Сам факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 06.11.2018 (справа №808/144/18).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що податкове повідомлення-рішення №7621-13 від 24.06.2017 є правомірним та такими, що прийняте відповідачем у відповідності до приписів ПК України, у зв`язку із чим не підлягає скасуванню.

Отже, беручи до уваги кожен аргумент, викладений учасниками справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню з прийняттям нового рішення про скасування рішення в частині задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2019 року - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2019 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині - рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 13.06.2019