Справа № 0640/4691/18
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4691/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк Микола Миколайович

Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

24 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Самчик А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року (проголошено в м. Житомир, повний текст складено 10.12.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про стягнення 74038,00 грн. та 100000 грн. моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2018 року позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про стягнення 74038,00 грн. та 100000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення 100 000 грн. моральної шкоди залишено без розгляду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду суду від 29 листопада 2018р. позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.07.2016 по 18.09.2016 включно в сумі 8935,85 грн.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції. Подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки сума, яку стягнув суд першої інстанції за період з 10.07.2016 по 18.09.2016 є середнім заробітком за час невиконання рішення суду, то вона має бути скоригована на коефіцієнт підвищення тарифних ставок за весь період невиконання судового рішення.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник відповідача просила у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, в зв`язку з її необґрунтованістю.

Колегія суддів вислухавши представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом Головного управління Держземагенства у Житомирській області № 83-к від 10 липня 2015 року позивача було звільнено з посади начальника відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення ГУ Держземагенства у Житомирській області відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України. Вказаний наказ позивач оскаржив до суду.

Постановами Житомирського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 та Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 по справі № 806/3018/15 визнано протиправним наказ Головного управління Держземагенства у Житомирській області № 83-к від 10.07.2015 "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення у Головному управлінні Держгеокадастру у Житомирській області.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11.07.2015 по 30.06.2016 включно в сумі 39 642,68 грн.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 19.09.2016 № 178/0/50-1к від 19.09.2016, відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 № 806/3018/15, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу землеустрою, моніторингу та охорони земель з 11.07.2015 та фактично допущено до виконання обов`язків начальника відділу землеустрою, моніторингу та охорони земель з 19.09.2016.

Вважаючи, що відповідачем було допущено затримку виконання рішення про його поновлення на роботі, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині наявності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді та з огляду на встановлення факту несвоєчасного виконання рішення про поновлення на посаді після незаконного звільнення ОСОБА_1

Така сума судом першої інстанції розрахована, шляхом визначення середньоденної заробітної плати позивача станом на день звільнення - 162,47 грн., заробітна плата за час вимушеного прогулу, у зв`язку з невиконанням судового рішення позивача за період з 01.07.2016 включно по 18.09.2016 складає 8 935,85 грн. (55 робочих днів).

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частиною першою статті 255 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до частини другої статті 257 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною четвертою статті 257 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV). Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не залежить від того, подала особа, яку поновлено на роботі, заяву чи виконавчий лист. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

У пункті 34 цієї постанови зазначено, що стосовно до правил статті 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, враховуючи те, що постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 про поновлення позивача на посаді виконана відповідачем шляхом прийняття наказу №178/0/50-1к лише 19.09.2016, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Щодо непогодження позивача з розрахунком, колегія суддів зазначає, що позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому вказав предмет і підстави. Окрім того, вказав суму яку бажає стягнути з відповідача за період з 1 липня 2016 року по за вересня 2017 року, 74 038 грн.

В свою чергу суд першої інстанції, здійснюючи розрахунок врахував обставини встановлені постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016, згідно з якою визначений заробіток позивача за останні два календарні місяці роботи.

При цьому, середня заробітна плата позивача обчислювалась з виплат, отриманих за попередні два місяці його роботи та складає 3086,93 грн.

Таки чином середньоденна заробітна плата позивача становить 162,47 грн.

Враховуючи, що середньоденне грошове забезпечення позивача станом на день звільнення складає 162,47 грн., грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, у зв`язку з невиконанням судового рішення позивача за період з 01.07.2016 року включно по 18.09.2016 року складає 8 935,85 грн. (55 робочих днів).

Таким чином доводи зазначені позивачем в апеляційній скарзі, не спростовані у ході розгляду справи.

Крім цього, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення 51 624 грн. за порушення строку у проведенні розрахунку при звільненні, оскільки виниклі правовідносини не узгоджуються із положенням статей 235, 236 КЗпП України.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Інші доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 травня 2019 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.