Справа № 520/14470/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 520/14470/18
Головуючий в 1 інстанції: Петренко В.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу поліцейського Управління патрульної поліції в Хмельницькій області капрала поліції 1 батальйону 2 роти Гліненка Мирослава Сергійовича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Хмельницькій області капрала поліції 1 батальйону 2 роти Гліненка Мирослава Сергійовича, 3-ї особи Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

08.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до поліцейського УПП в Хмельницькій області капрала поліції 1 батальйону 2 роти Гліненка М.С. та 3-ї особи Управління ПП в Хмельницькій області, в якому просив суд скасувати постанову серії ЕАВ №617097 від 23.09.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова інспектора ПП є неправомірною, оскільки була прийнята з численними порушеннями норм законодавства.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Скасовано постанову серії ЕАВ №617097 від 23.09.2018 року, складену поліцейським УПП в Хмельницькій області капралом поліції 1 батальйону 2 роти Гліненком М.С. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП, та накладення штрафу у розмірі 340 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрито.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, поліцейський УПП в Хмельницькій області капрала поліції 1 батальйону 2 роти Гліненко М.С. 12.12.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права та просив скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2018 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

23.09.2018 року поліцейським УПП в Хмельницькій області капралом поліції 1 батальйону 2 роти Гліненком М.С. прийнято постанову серії ЕАВ №617097 про накладення на водія ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі.

Як вбачається зі змісту вказаної постанови, 23.09.2018 року о 16:44 по трасі «Стрий-Знамянка» у напрямку м. Вінниці, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "RENAULT KANGOO" д.н. НОМЕР_1 , який, на думку інспектора, підлягає проходженню обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив вимоги п.31.3.б ПДР, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.121 КУпАП, у зв`язку з чим, був притягнутий до адміністративної відповідальності та у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Не погоджуюсь з такими діями та спірною постановою працівника поліції, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірної постанови відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» безпосередньо встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, ч.2 ст.222 КУпАП наділяє працівників патрульної служби повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, в тому числі і передбаченими ч.1 ст.126 та ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.ч.2-4 ст.258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених ч.ч.1,2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу

Згідно із приписами ч.ч.1,3,6,9,10 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Також, постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

А згідно приписів ч.1 ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених ст.24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

За приписами п.4 «Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 року №1395, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання протоколу.

Як передбачено ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно п 31.3.б Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

За правилами ч.3 ст.121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, як вбачається з матеріалів справи та наявного в них відеозапису (файл ), позивача фактично було зупинено за порушення ним правил розмітки, а саме за порушення вимог п.1.1 ПДР (суцільна смуга), однак реально було притягнуто до адміністративної відповідальності - за експлуатацію автомобілю, який не пройшов обов`язковий технічний контроль.

Як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, транспортний засіб "RENAULT KANGOO" д.н. НОМЕР_1 2011р.в., згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , є спеціалізованим вантажним фургоном малотоннажний, який віднесено до категорії "В" та має повну масу 1 918кг.

Відповідно до змісту вимог ч.ч.2-4 ст.35 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.93р. №3353-ХІ1, обов`язковому технічному контролю не підлягають: легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання даної норми Кабінетом Міністрів України винесено Постанову від 30.01.2012р. №137, якою був затверджений «Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів».

Відповідно до п.1 цього Порядку №137, вказаний Порядок визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - строком експлуатації до двох років.

А згідно п.3 Порядку №137, періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для - перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

В свою чергу, у пп.15 п.2 Порядку №137 визначено, що транспортний засіб, який використовується з метою отримання прибутку - це транспортний засіб, що експлуатується юридичними, фізичними особами-підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку, за винятком транспортних засобів, що експлуатуються на умовах лізингу.

За визначеннями, наведеними у Законі України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ, автомобіль вантажний - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Пунктом 3 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» (затвердженого Постановою КМУ від 08.05.93р. №340) передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на певні категорії, серед яких категорії: В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія,- восьми; СІ - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів); С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів).

Отже, з аналізу даної норми випливає, що автомобіль, яким керував позивач (т.б. «RENAULT KANGOO» д.н. НОМЕР_1 2011 р.в.) є спеціалізованим вантажним фургоном, малотоннажний - В, повною масою 1918 кг, підпадає під категорію транспортного засобу «легковий», а тому, у разі не використання його з метою отримання прибутку, обов`язковому технічному контролю не підлягає.

Таким чином, за наведених обставин, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає помилковим висновок відповідача про те, що автомобіль позивача - марки «RENAULT KANGOO» д.н.з. НОМЕР_1 повинен підлягати обов`язковому проходженню технічного контролю, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП.

Окрім того, матеріали справи не підтверджують, що автомобіль позивача експлуатувався з метою отримання прибутку, як це визначено у пп.15 п. 2 «Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів» (затв. Постановою КМУ від 30.01.2012р. №137), що, в свою чергу, також свідчить про відсутність законних підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.272,286,308,311,315,316,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну поліцейського Управління патрульної поліції в Хмельницькій області капрала поліції 1 батальйону 2 роти Гліненка Мирослава Сергійовича - залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 13.06.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук