Справа № 300/540/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4876/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року про повернення позовної заяви (головуючий суддя: Матуляк Я.П., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання нечинним рішення та зобов`язання до вчинення дій, -

встановив:

ОСОБА_1 12.03.2019 звернулася в суд з позовом до Івано-Франківської міської ради, в якому просила визнати нечинним пункт 51 Списку громадян, яким передаються в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) Додатку № 1 до рішення Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007 в частині величини передачі в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 в розмірі 0,0647 га та замінити в графі 4 «Площа земельної ділянки, (га)» пункту 51 Списку громадян, яким передаються в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) Додатку № 1 до рішення Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007 цифри « 0,0647» на цифри « 0,0600».

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права та істотним порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що із ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного від 28.03.2019, чітко видно, що остання не відповідає вимогам ст. 248 КАС України, адже у ній відсутній висновок суду щодо заяви про поновлення строку для звернення до адміністративного суду, тобто резолютивній частині оскаржуваної ухвали відсутній висновок щодо вирішення заяви про поновлення строку. Також зазначає, що оскаржуваною ухвалою позивачу повернута позовна заява з додатками, однак питання щодо розгляду заяви про поновлення строку для звернення до адміністративного суду залишилось не розглянутим.

Позивачем 07.06.2019 подано клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню, а підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є не поважними, оскільки з часу прийняття оскаржуваного Додатку № 1 до рішення Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007 до дати звернення позивача з позовом до суду 12.03.2019 пройшло близько дванадцяти років, і протягом цього часу у позивача була реальна можливість звернутися до суду із позовом за захистом своїх прав та інтересів.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, строк звернення до адміністративного суду становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123 КАС України).

Частиною 6 ст. 161 КАС України пердбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Пунктом 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних норм процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає, що у разі подання особою позову до суду, після закінчення установлених законом строків звернення, суд першої інстанції у разі визнання не поважними підстав пропуску цих строків, зобов`язаний постановити ухвалу про залишення позову без руху, при цьому надати десятиденний термін з дня вручення цієї ухвали для звернення із заявою про поновлення строку звернення із заначенням інших підстав для поновлення строку.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 12.03.2019 звернулася з позовною заявою до Львівського окружного адміністративного суду, також подала заяву про поновлення строку для звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до суду, залишено позовну заяву без руху та надано строк для подання заяви для наведення інших підстав для поновлення пропущеного строку. Позивачем 26.03.2019 подано заяву про поновлення строку для звернення до суду адміністративного. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 позовну заяву повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції матеріалами справи підтверджено, що судом першої інстанції в повній мірі виконано вимоги ч. ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, зокрема з`ясувавши, що позов поданий з пропуском стооку звернення до суду, залишив позовну заяву без руху та надав строк для подання заяви для наведення інших підстав для поновлення строку.

Щодо покликання апелянта, що оскаржуваною ухвалою позивачу повернута позовна заява з додатками, однак питання щодо розгляду заяви про поновлення строку для звернення до адміністративного суду від 26.03.2019 залишилось не розглянутим, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Згідно ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 КАС України, ухвала, що викладається окремим документом, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; найменування адміністративного суду, прізвища та ініціалів судді (суддів); імен (найменувань) учасників справи; 2) описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою; 3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в резолютивній частині оскаржуваної ухвали судом першої інстанції зазначено про повернення позовної заяви, визначено порядок набрання ухвалою законної сили та порядок, строк для її оскарження. Не зазначивши у резолютивній частині саме про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку, суд першої інстанції не порушив норм процесуального права, оскільки в оскаржуваній ухвалі наведено мотиви, чому саме суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволені заяви про поновлення строку та чому визнав неповажними причини пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що постановлена ухвала від 28.03.2019 відповідає вимогам ч. 1 ст. 248 КАС України, оскільки судом першої інстанції надано оцінку та вирішено питання про поновлення строку звернення до суду.

Крім цього суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Також слід зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджується належними доказами.

Позивач у своїх заявах про поновлення строку покликається на те, що лише 29.03.2018 отримала постанову про закриття кримінального провадження від 06.01.2018 за наслідками розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001882 від 13.05.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України щодо посадових і службових осіб органу місцевого самоврядування м. Івано-Франківська та ТзОВ «Галичина геоінформ». Крім того, звернулася до Івано-Франківського міського суду із скаргою на бездіяльність Івано-Франківської місцевої прокуратури (справа № 3445237/17), 16.05.2018 подавала до цього ж суду позовну заяву, яка 25.02.2019 ухвалою залишена без розгляду, та отримана нею 04.03.2019 року. Також вказує, що про прийняте 29.08.2007 Івано-Франківською міською радою рішення ОСОБА_1 фактично не було відомо до 2014 року, адже рішення органу місцевого самоврядування позивача не стосувалось.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі покликання безпідставними, оскільки згідно матеріалів справи в листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 , Івано-Франківської міської ради, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділ Держземагенства у м. Івано-Франківську про визнання незаконним та скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , визнання недійсним договору дарування частини земельної ділянки від 10.04.2008, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , визнання недійсним та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 від 03.06.2008.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.08.2015 (а. с. 42-44) у справі № 344/17217/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.09.2015 (а. с. 45-47), в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Івано-Франківської міськради, виконавчого комітету Івано-Франківської міськради, третя особа - відділ Держземагенства у м. Івано-Франківську, про визнання незаконного та скасування рішення міськради від 29.08.2007 року, визнання недійсним договору дарування частини земельної ділянки та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовлено.

Тобто Додаток 1 до рішення ХІХ сесії міської ради від 29.08.2007, яким визначено список громадян, яким передаються в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) є невід`ємною частиною рішення Івано-Франківської міської ради від 29.08.2007 року, а отже позивач під час розгляду справи № 344/17217/14-ц був обізнаний з вказаним додатком.

Щодо необізнаності позивача про прийняте Івано-Франківською міською радою рішення від 29.08.2007 оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування не стосувалось позивача, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними так як, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення у зв`язку з чим, Івано-Франківською міською радою як розпорядником інформації здійснюються заходи щодо забезпечення доступу до публічної інформації, в тому числі шляхом оприлюднення нормативно-правових актів, актів індивідуальної дії (крім внутрішньо організаційних) на офіційному сайті міської ради. Отже, така інформація є відкритою та загальнодоступною.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовну заяву необхідно повернути, оскільки обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними позивачем не наведено, а не зазначення в резолютивній частині оскаржуваної ували про відмову в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не може бути підставою для скасування ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.03.2019.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 300/540/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Суддя-доповідач О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 12.06.2019.