Справа № 540/887/19
Суддя: Потетій А. Г.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/887/19
Провадження № 2-а/545/36/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2019 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Потетій А.Г., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області, про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

На адресу Полтавського районного суду Полтавської області відповідно до ухвали Полтавського окружного адміністративного суду м.Полтава від 18.03.2019 року надійшли матеріали позову ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області, про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця в порядку ст.. 287 КАС України.

В своєму позові ОСОБА_1 прохав суд :

Визнати протиправними дії державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області Магди Ірини Геннадіївни та скасувати винесену нею постанову про накладення штрафу від 07.09.2018 року за вих.№47866 на підставі виконавчого листа №2-1525 виданого 11.09.2009 року Полтавським районним судом Полтавської області.

В порядку ст.80 КАС України витребувати з Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області виконавче провадження № 22152461 на підставі виконавчого листа № 2-1525 виданого 11.09.2009 року Полтавським районним судом Полтавської області для огляду в суді на підтвердження викладених у позові обставин і вимог.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області , юридична адреса: 36023, м.Полтава, пров.Стешенка, 6, сплачений позивачем судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області подати у двотижневий строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 26.10.2010 року на підставі виконавчого листа за №2-1525 виданого Полтавським районним судом Полтавської області 11.09.2009 року було Шевченківським (Октябрським) ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області було відкрито виконавче провадження №22152461.

На даний час дане виконавче провадження перебуває на виконанні у старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС Магди Ірини Геннадіївни.

Певний час, а саме з травня 2012 року по вересень 2017 року, у даному виконавчому провадженню майже не проводилось виконавчих дій, що опосередковано підтверджує його добровільну сплату аліментів на утримання дитини.

Та чомусь тільки у вересні 2017 року держвиконавцем ОСОБА_2 було здійснено нарахування заборгованості по сплаті аліментів в період з 15.05.2012 року і вересень 2017 року, по теперішній час.

В подальшому сума заборгованості неодноразово перераховувалась то на користь позивача то на користь стягувача.

Не погоджуючись з сумою заборгованості, оскільки позивач в добровільному порядку сплачував колишній дружині грошові кошти на утримання дитини, позивачем 30.05.2018 року було подано до Октябрського районного суду м.Полтави позов «Про звільнення від сплати заборгованості по аліментам».

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11.07.2018 року було відкрито провадження у справі.

Відповідачем у цій справі окрім стягувача ОСОБА_3 є саме Шевченківський ВДВС, а отже про існування спору держвиконавцю ОСОБА_2 достеменно відомо.

Та не дивлячись на існування судового спору та в порушення ст. 183-1 КУпАП, держвиконавцем ОСОБА_2 05.07.2018 року було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Більш того, держвиконавцем ОСОБА_2 при складенні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення було порушено вимоги ст.256 КУпАП, так як даний протокол було складено лише у присутності мого представника за довіреністю, пояснення з приводу правопорушення від мене не відбирались, хоча я не відмовлявся такі надати та копія протоколу мені особисто не вручалась.

Таким чином держвиконавцем ОСОБА_2 було порушено право на захист.

Та попираючи нормами законодавства держвиконавецем ОСОБА_2 даний протокол було направлено до Октябрського районного суду м.Полтава, що свідчить про некомпетентність і невідповідність займаній посаді державного службовця та особисту зацікавленість держвиконавця ОСОБА_2 у стягненні з позивача спірних грошових коштів на користь стягувана ОСОБА_4

Постановою Октябрського районного суду м.Полтава від 19.07.2018 року провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення за ст. 183-1 КУпАП.

Оскільки оскаржувана сума стосується періоду з січня 2013 року по травень 2018 року, то позивач сплачує аліменти на користь ОСОБА_3 з травня 2018 року і по теперішній час.

Про добровільну сплату аліментів на користь стягувача держвиконавцю ОСОБА_2 достеменно відомо, оскільки, щоб уникнути конфлікту зі стягувачем, ОСОБА_1 здійснює перерахування коштів по аліментах на депозитний рахунок Шевченківського ВДВС за реквізитами: «р/р № НОМЕР_1 , МФО 820172, , банк одержувача ДКСУ м. Київ, Одержувач: Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області».

Та не дивлячись на існування судового спору, добровільної сплати аліментів, 07.09.2018 року держвиконавець Магда І ОСОБА_5 виносить постанову за вих.№47866 про накладення штрафу розмірі 35 283 грн. 42 коп. (копія постанови додається).

Мотивація постанови полягає в тому, що: «за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50% суми заборгованості сплати аліментів».

Але при направленні даної постанови держиконавець ОСОБА_2 не надав розрахунку заборгованості, в постанові не зазначено за який саме період було здійснено розрахунок і яким чином взагалі була нарахована заборгованість в сумі 70 566 грн. 85 коп.

При винесенні постанови держвиконавець ОСОБА_2 керувався лише статтями 63 «Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення» та 75 «Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботи ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому в постанові зазначає, що даний штраф стягується на користь ОСОБА_6 .

Звертає увагу суду на те, що даними статтями закону, якими керувався держвиконавець ОСОБА_2 не передбачено такого виду штрафу та у таких розмірах.

З цього слідує, що держвиконавець ОСОБА_2 на власний розсуд, з власної ініціативи, в угоду «стягувану», виніс постанову про накладення такого виду штрафу.

Про таку «зацікавленість» у виконавчому провадженні держвиконавця ОСОБА_2 слугує й те, що дана постанова була винесена 07.09.2018року, а направлена на адресу позивача лише 25.09.2018 року, що є порушенням вимог статті 28 ЗУ «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що: «документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення».

Такі дії держвиконавця ОСОБА_2 були направлені виключно затягування строків на оскарження даної постанови.

Вважає, що дії держвиконавця свідчать про намагання держвиконавцем ОСОБА_2 у будь який спосіб поставити мене, як боржника, в залежність від ситуації, і будь яким шляхом притягнути до цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності.

Вище викладене свідчить про те, що дії держвиконавця ОСОБА_2 , попираючи нормами численних законодавчих актів, направлені будь яким чином сприяти стягувану ОСОБА_3 , не дивлячись навіть на те, що Октябрським районним судом розглядається справа щодо звільнення сплати заборгованості по аліментах за період з січня 2013 року по травень 2018 року, а також психологічно тиснути на нього, як боржника, постановляючи постанову про накладення штрафу.

Окрім цього, незважаючи на те, що, як зазначалось вище, держвиконавцю достеменно відомо про судовий спір в Октябрському районному суді за моїм позовом до ОСОБА_3 та Шевченківського ВДВС щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментах, держвиконавцем, в свою чергу, даний факт нехтується та за будь якої можливості держвиконавець ОСОБА_2 виносить безліч невмотивованих та упереджених постанов про різні заборони.

Така бездіяльність на протязі певного часу та «прискіпливого» ведення дій по виконавчому провадженню з вересня 2017 року свідчить лише про те, що у держвиконавця ОСОБА_2 мається особиста зацікавленість у будь який спосіб стягнути хоча б якісь грошові кошти на користь ОСОБА_7 . або поставити позивача, як боржника, у вкрай невигідне становище, простіше кажучи загнати своїми незаконними діями у боргову яму.

Щодо винесення даної постанови про накладення штрафу, то тут взагалі держвиконавцем ОСОБА_2 знехтуване навіть положення статті 58 Конституції України, де чітко визначено, що:

- «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення».

Зважаючи на те, що позивач здійснює сплату аліментів починаючи з травня 2018 року і по теперішній час, а ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» і на який вочевидь і посилався держвиконавець ОСОБА_2 набрав чинності 28.08.2018 року, то не зрозуміло з яких підстав була нарахована така сума штрафу.

Більш того у прикінцевих та перехідних положеннях даного закону не визначено щодо зворотної дії у часі.

У відповідності до ст.5 ЦК України теж зазначено, що: «акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи».

З огляду на викладене вважає, що постанова «Про накладення штрафу» від 07.09.2018 року була винесена держвиконавцем ОСОБА_2 . незаконно, передчасно та упереджено.

Щодо процесуального строку оскарження постанови державного виконавця:

Не погоджуючись із даною постановою, позивачем було подано до Полтавського районного суду Полтавської області скаргу «на дії державного виконавця».

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 19.11.2018 року скаргу було задоволено і визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області Магди І.Г. від 07.09.2018 року. Шевченківським ВДВС було подано апеляційну скаргу на дану ухвалу.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 06.02.2019 року апеляційну скаргу було задоволено частково.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 19.11.2018 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Мотивуючи дану постанову колегія суддів апеляційної інстанції послалась на те, що:

«відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, спір щодо оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу має розглядатись за правилами адміністративного судочинства».

Крім того, в даній постанові було зазначено про роз`яснення права на оскарження дій державного виконавця з питань накладення штрафу в порядку адміністративного судочинства.

Загальновідомо та відповідно до чинного законодавства а також виходячи з судової практики неотримання тексту рішення (постанови) суду унеможливлює подальший захист прав.

У день постановления даної постанови, а саме 06.02.2019 року, позивач та його представник подали заяви до канцелярії Полтавського апеляційного суду про направлення даної постанови поштовим повідомленням.

Але в подальшому дана постанова направлена не була.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України: «Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок».

Оскільки постанову було отримано представником позивача лише 06.03.2019 року в приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області, а складання адміністративного позову вимагає певного часу та досвіду, то з цих підстав вважає, що ним з поважних причин пропущений строк на звернення до суду з цією скаргою.

В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду відзив на позов, в якому вказують, що на примусовому виконанні в Шевченківському ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження за № АСВП 22152461 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1525 від 11.09.2009 виданий Полтавським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частини(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріали виконавчого провадження до Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області надійшли з Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області 19.10.2010 за місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 .

Державним виконавцем складено довідку-розрахунок по сплаті аліментів починаючи з 15.05.2012, яку в подальшому перераховано з 01.01.2013 у зв`язку з наявністю заяви стягувана від 26.05.2012 за вх. № 6470/07 претензії відсутні по 31.12.2012 року).

В подальшому боржник неодноразово ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження та з сумою боргу( а саме заява від 21.11.2017 за вх.№ 24558,28.03.2018 за вх.№ 4196)

В зв`язку із не сплатою аліментів та не надання жодних підтверджуючих даних державним виконавцем вчинялися дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» з метою стягнення заборгованості, а саме : 26.06.2018 винесено обмеження передбачені ст.71 Закону України « Про виконавче провадження», які 26.06.2018 за вих.

№№35907,35898,35902,35904 рекомендованим листом за №8108 направлено боржнику

В ході виконавчих дій встановлено, що боржник офіційно працює, в зв`язку з цим державним виконавцем 03.08.2018 направлено постанову про звернення стягнення на дохід боржника, але 28.08.2018 надійшло повідомлення про звільнення боржника з займаної посади, тобто боржник знаючи про наявну заборгованість зі сплати аліментів, та встановлені щодо нього обмеження з якими він ознайомлений 05.07.2018 не повідомив про офіційне працевлаштування державного виконавця це свідчить лише про те, що боржник навмисно приховував цей факт з метою уникнення стягнень аліментів із його заробітної плати.

Також ОСОБА_1 визнає про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів, та лише у серпні 2018 (а не з травня 2018 згідно позовної заяви боржника)на депозитний рахунок відділу надійшла перша сума коштів щодо сплати аліментів.

З 28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», відповідно до ст.71 Закону України "Про виконавче провадження» так у відповідності до внесених змін до Інструкції з організації примусового виконання рішень Затверджених Наказом Міністерством юстиції України 02 серпня 2018 року № 2522/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 серпня 2018 р. за № 901/32353 та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених ч.14 Закону постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу та у подальшому постанова про накладення штрафу в розмірі, визначеному Законом, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один - 20%, два- 30 % , три і більше - 50% роки.

У зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір платежів яких перевищує більше ніж 3 роки (більше ніж 36 місяців) державним виконавцем 07.09.2018, у межах виконавчого провадження щодо виконання судового рішення у цивільній справі. було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 35283,42 грн.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 129 Конституції України, ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», закріплено принцип обов`язковості судових рішень.

Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», ст.4 Закону України «Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання рішень» виконавче провадження здійснюється з урахуванням засад верховенства права та законності.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім цього, державний виконавець має право накладати штраф на боржника.

Згідно з ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмірі якої перевищує суму відповідних платежів за 3 роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів.

Виходячи з викладеного, заборгованість зі сплати аліментів, на момент винесення постанови, складала 70566,84 грн. сукупний розмір платежів яких перевищує більше ніж З роки, а тому державним виконавцем право мірно накладено штраф на боржника.

У матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, що б підтверджували факт відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

Щодо неможливості зворотної дії закону у часі з огляду на те, що Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № НОМЕР_2 від 03.07.2018 (вступив в дію з 28.08.2018), яким державним виконавцям надано право накладати штрафи на боржників, що мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір платежів яких перевищує більше ніж 3 роки, набрав чинності після виникнення такої заборгованості, а тому позивач не міг передбачити настання цієї відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

Так, згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У свою чергу в пункту 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно- правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Проте, з такими аргументами неможливо погодитися, оскільки врахування заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у боржника за період до набрання чинності, яким внесені зміни в ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», не можна розцінювати як надання цій нормі права зворотної дії в часі.

Так, для застосування державним виконавцем заходів, визначених ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначальним чинником є сам факт наявності заборгованості у встановленому розмірі, а період, за який вона виникла, не має правового значення.

Законодавець пов`язує можливість застосування згаданого обмеження із розміром заборгованості безвідносно до того, впродовж якого періоду часу вона виникла.

Вищезазначена правова позиція стосовно застосування принципу недопустимості зворотної дії закону у часі викладена у постанові Полтавського апеляційного суду від 04.12.2018 по справі №553/1952/13-ц.

Статтею 287 КАС України передбачено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Згідно з статтею 6 Закону України від 02 червня 2016 року №1403 -VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»: систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно Положення про Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області затвердженого наказом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 16.08.2016 № 269/4 Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області є структурним підрозділом Головного територіального управління юстиції через управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Крім цього, наголошуємо, що Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області також не можна вважати належним відповідачем по справі, оскільки це суперечить приписам ст.287 КАС України.

З урахуванням приписів закону та висновків Вищого адміністративного суду України, Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, належним відповідачем є саме управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області, до складу якого входить Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області

Заборгованість по аліментам станом на 01.06.2019 становить 87002,70 грн.

Прохали в задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо винесення постанови про накладення штрафу відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного суд вирішив провести розгляд справи у письмовому провадженні відповідно до вимог ст.. 205 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 26.10.2010 року на підставі виконавчого листа за №2-1525 виданого Полтавським районним судом Полтавської області 11.09.2009 року було Шевченківським (Октябрським) ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області було відкрито виконавче провадження №22152461.

На даний час дане виконавче провадження перебуває на виконанні у старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС Магди Ірини Геннадіївни.

Певний час, а саме з травня 2012 року по вересень 2017 року, у даному виконавчому провадженню майже не проводилось виконавчих дій, що опосередковано підтверджує його добровільну сплату аліментів на утримання дитини.

Тільки у вересні 2017 року держвиконавцем ОСОБА_2 було здійснено нарахування заборгованості по сплаті аліментів в період з 15.05.2012 року і вересень 2017 року, по теперішній час.

В подальшому сума заборгованості неодноразово перераховувалась то на користь позивача то на користь стягувача.

Не погоджуючись з сумою заборгованості, оскільки позивач в добровільному порядку сплачував колишній дружині грошові кошти на утримання дитини, позивачем 30.05.2018 року було подано до Октябрського районного суду м.Полтави позов «Про звільнення від сплати заборгованості по аліментам».

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11.07.2018 року було відкрито провадження у справі.

Відповідачем у цій справі окрім стягувача ОСОБА_3 є саме Шевченківський ВДВС, а отже про існування спору держвиконавцю ОСОБА_2 достеменно відомо.

Держвиконавцем ОСОБА_2 05.07.2018 року було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

При складенні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення був присутній представник позивача за довіреністю, пояснення з приводу правопорушення від позивача не відбирались, хоча останній не відмовлявся такі надати та копія протоколу йому особисто не вручалась.

Держвиконавецем ОСОБА_2 даний протокол було направлено до Октябрського районного суду м.Полтава.

Постановою Октябрського районного суду м.Полтава від 19.07.2018 року провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення за ст. 183-1 КУпАП.

Оскільки оскаржувана сума стосується періоду з січня 2013 року по травень 2018 року, то позивач сплачує аліменти на користь ОСОБА_3 з травня 2018 року і по теперішній час.

Про добровільну сплату аліментів на користь стягувача держвиконавцю ОСОБА_2 достеменно відомо, оскільки, щоб уникнути конфлікту зі стягувачем, ОСОБА_1 здійснює перерахування коштів по аліментах на депозитний рахунок Шевченківського ВДВС за реквізитами: «р/р № НОМЕР_1 , МФО 820172, , банк одержувача ДКСУ м. Київ, Одержувач: Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області».

Однак 07.09.2018 року держвиконавець ОСОБА_2 виносить постанову за вих.№47866 про накладення штрафу на позивача в розмірі 35 283 грн. 42 коп. (копія постанови додається).

Мотивація постанови полягає в тому, що: «за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50% суми заборгованості сплати аліментів».

Але при направленні даної постанови держиконавець ОСОБА_2 не надав розрахунку заборгованості, в постанові не зазначено за який саме період було здійснено розрахунок і яким чином взагалі була нарахована заборгованість в сумі 70 566 грн. 85 коп.

При винесенні постанови держвиконавець ОСОБА_2 керувався лише статтями 63 «Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення» та 75 «Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботи ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому в постанові зазначає, що даний штраф стягується на користь ОСОБА_4

Статтями закону, якими керувався держвиконавець ОСОБА_2 не передбачено такого виду штрафу та у таких розмірах.

Дана постанова була винесена 07.09.2018року, а направлена на адресу позивача лише 25.09.2018 року, що є порушенням вимог статті 28 ЗУ «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що: «документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення».

Щодо винесення даної постанови про накладення штрафу, то держвиконавцем ОСОБА_2 недотриані положення статті 58 Конституції України, де чітко визначено, що:

- «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення».

Зважаючи на те, що позивач здійснює сплату аліментів починаючи з травня 2018 року і по теперішній час, а ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» і на який вочевидь і посилався держвиконавець ОСОБА_2 набрав чинності 28.08.2018 року, то не зрозуміло з яких підстав була нарахована така сума штрафу.

Більш того у прикінцевих та перехідних положеннях даного закону не визначено щодо зворотної дії у часі.

У відповідності до ст.5 ЦК України теж зазначено, що: «акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи».

З огляду на викладене суд вважає, що постанова «Про накладення штрафу» від 07.09.2018 року була винесена держвиконавцем ОСОБА_2 . незаконно, передчасно та упереджено.

Щодо процесуального строку оскарження постанови державного виконавця:

Не погоджуючись із даною постановою, позивачем було подано до Полтавського районного суду Полтавської області скаргу «на дії державного виконавця».

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 19.11.2018 року скаргу було задоволено і визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області Магди І.Г. від 07.09.2018 року. Шевченківським ВДВС було подано апеляційну скаргу на дану ухвалу.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 06.02.2019 року апеляційну скаргу було задоволено частково.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 19.11.2018 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Мотивуючи дану постанову колегія суддів апеляційної інстанції послалась на те, що:

«відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, спір щодо оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу має розглядатись за правилами адміністративного судочинства».

Крім того, в даній постанові було зазначено про роз`яснення права на оскарження дій державного виконавця з питань накладення штрафу в порядку адміністративного судочинства.

Загально відомо та відповідно до чинного законодавства а також виходячи з судової практики неотримання тексту рішення (постанови) суду унеможливлює подальший захист прав.

У день постановлення даної постанови, а саме 06.02.2019 року, позивач та його представник подали заяви до канцелярії Полтавського апеляційного суду про направлення даної постанови поштовим повідомленням.

Але в подальшому дана постанова направлена не була.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України: «Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок».

Оскільки постанову було отримано представником позивача лише 06.03.2019 року в приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області, а складання адміністративного позову вимагає певного часу та досвіду, то з цих підстав суд вважає, що позивачем з поважних причин пропущений строк на звернення до суду .

Оцінивши докази, які є у справі та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають до часткового задоволення в частині скасування винесеної держвиконавцем постанови про накладення штрафу від 07.09.2018 року за вих.№47866 на підставі виконавчого листа №2-1525 виданого 11.09.2009 року Полтавським районним судом Полтавської області.

Щодо визнання протиправними дії державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області Магди Ірини Геннадіївни суд вважає дані вимоги безпідставними оскільки дежвиконавець в даному випадку діяв в межах своїх повноважень.

В частині стягнення з Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області сплачений позивачем судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 6, 9, 10, 72, 77, 133, 139, 229, 241-243, 246, 255, 287, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області Магди Ірини Геннадіївни про накладення штрафу від 07.09.2018 року за вих.№47866 на підставі виконавчого листа №2-1525 виданого 11.09.2009 року Полтавським районним судом Полтавської області.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області Магди Ірини Геннадіївни та стягнення з Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області на користь позивача сплачений позивачем судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя : А.Г.Потетій