Справа № 160/2098/19
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2019 року Справа № 160/2098/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернівського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
05 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернівського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати висновок Тернівського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 93/14.14-31 від 05.07.2018 року про неможливість внести зміни (доповнення) щодо даних про національність матері та дитини в актовий запис № 53 від 21.02.1964 року про народження гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного у Тернівському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та зобов`язати Тернівський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області здійснити передбачені чинним законодавством України заходи щодо внесення змін (доповнень) в актовий запис № 53 від 21.02.1964 року про народження ОСОБА_1 , складений Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, де у розділі «Відомості про матір» у графі «Національність» визначити національність «полька» замість «українка» та вказати у графі «Для відміток» національність ОСОБА_1 - «поляк».
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.11.2009 року.
Згідно вказаного документу батьками позивача значаться батько ОСОБА_2 із зазначенням національності «українець» та мати ОСОБА_3 із зазначенням національності «українка».
Мати позивача, ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Хатки Золотниківського району Тернопільської області, про що було поновлено актовий запис про народження № 397 від 13.10.1953 року та підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 13.10.1953 року.
В свідоцтві про народження батьками матері позивача записані батько ОСОБА_4 із зазначенням національності «українець» та ОСОБА_5 із зазначенням національності «полька».
10 жовтня 1969 року мати позивача ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) уклала шлюб з батьком позивача ОСОБА_2 .
Бабуся позивача по лінії матері, ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище
Згідно інформації, що міститься в ДРАЦС, батьками бабусі позивача записані батько ОСОБА_8 із зазначенням національності «поляк» та ОСОБА_9 із зазначенням національності «полька».
Згідно архівної довідки з Державного архіву Тернопільської області Тернопільської обласної державної адміністрації № М-31/05-13 від 26.06.2014 року стосовно народження рідного брата матері позивача ОСОБА_10 (метричний запис народження - 31), Підстава: Ф. -487 , оп. 1, спр. 806, арк. 265зв., вбачається, що сім`я батьків матері позивача відносилися до Греко-католицьких парафіян.
Даний факт додатково підтверджує належність матері позивача, ОСОБА_11 , та її рідних по материнській лінії до польської національності, римо-католицького віросповідання.
За життя мати позивача, ОСОБА_3 , бабуся, ОСОБА_5 , та бабусині батьки, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , були уродженими, етнічними поляками по лінії матері, сповідували римо-католицьку віру і проживали на території України, дотримуючись традицій цієї національності, святкували національні свята.
Оскільки бабуся позивача, прадідусь та прабабуся по лінії матері за національністю «поляки», то і позивач себе відносить до цієї національності.
Проте, у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , виданому позивачу повторно 19.11.2009 року Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС, не зазначено ані національності позивача, ані національності батьків позивача.
Позивач стверджує, що все своє життя він прагнув відновити етнічне походження свого роду, встановити факт своєї приналежності до польської національності по лінії матері та реалізувати своє право на національність та національну ідентичність.
05 липня 2018 року він звернувся до Тернівського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою з проханням внести зміни до актового запису про своє народження в частині зазначення національності «поляк», зокрема в графі національність матері «українка» змінити на «полька» та в відмітки актового запису внести відомості «національність дитини - "поляк".
Однак листом від 05.07.2018 року відповідач відмовив позивачу у внесені змін до актового запису, оскільки правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, не передбачено внесення змін та доповнень в графи національність та запропоновано звернутися до суду для вирішення даного питання.
Позивач вважає вказану відмову необгрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства оскільки відповідно до ч. 1 ст. 22 Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.
Встановлення факту приналежності позивача, ОСОБА_1 , до національності «поляк» необхідно для нього, оскільки від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових, а в подальшому, можливо і майнових прав, зокрема відсутність зазначення його дійсної національності у актових записах позбавляє права повернутися на історичну батьківщину своїх предків та отримати відповідне громадянство Польщі.
Крім того, встановлення факту належності до польської національності необхідно позивачу для того, щоб підтвердити його приналежність до національної меншини «поляки», щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду, для впорядкування документів і для реалізації особистих прав, підтвердження польського походження роду по лінії матері та вчинення подальших дій, пов`язаних із зближенням з польським народом, отримання відповідних документів, посвідчуючи їх приналежність до вказаної нації, скористатися пільгами та правами, які гарантуються особам польського походження і передбачені Законом «Про репатріацію» та Законом «Про карту поляка», ухваленими Сеймом, можливості отримати статус пізнього переселенця, оформлення документів для виїзду на постійне місце проживання до Польщі.
Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду.
Ухвалою суду від 11 березня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
23 квітня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній повністю заперечує проти позовних вимог позивача у зв`язку з наступним.
Так, представником відповідача зазначено, що ті зміни, які просить внести позивач, можуть бути внесені відповідачем на підставі, зокрема, рішення суду. Однак таке рішення відсутнє.
Крім того, за життя, мати позивача ОСОБА_3 намірів щодо встановлення своєї національності не виявляла, а отже щодо неї жодним чином не можуть бути застосовані положення ст. 300 Цивільного кодексу України вільно обирати та відновлювати національність та ст. ст. 3,11 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ст. ст. 1, 3 Закону України «Про національні меншини в Україні», у зв`язку з тим, що зазначені законодавчі акти встановлюють і захищають суб`єктивне (немайнове) право громадянина, яке за своєю природою реалізовується за власним волевиявленням особи і не успадковується, а отже не може бути реалізовано волею спадкоємця.
Щодо посилань позивача на положення Закону «Про національні меншини в Україні» представник відповідача зазначив, що такі посилання є недоречними, оскільки до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, що не може бути застосовано до позивача, оскільки останній є українцем.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд встановив наступні обставини.
05 липня 2018 року позивач звернувся до Тернівського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою з проханням внести зміни до актового запису про своє народження в частині зазначення національності «поляк», зокрема в графі національність матері «українка» змінити на «полька» та у відмітки актового запису внести відомості «національність дитини - поляк».
05.07.2018 року відповідач за № 93/14.14-31 відмовив позивачу у внесені змін до актового запису, оскільки Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, не передбачено внесення змін та доповнень в графи національність.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із заявою, в якій просить внести зміни про встановлення факту належності його, його матері до певної національності.
Разом з тим актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України).
Згідно ч. 2 ст. 49 Цивільного кодексу України актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.
Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI).
Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом ДРАЦС за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган ДРАЦС складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону № 2398-VI).
Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила), за змістом пунктів 1.1, 1.5 яких внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами ДРАЦС України, проводиться за заявами громадян відділами ДРАЦС у випадках, передбачених чинним законодавством.
Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил).
Таким чином, органи ДРАЦС за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.
Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.
Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.
Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.
Суд також враховує той факт, що на сьогоднішній день мати позивача ОСОБА_3 померла. Протягом свого життя остання не виявляла намірів щодо встановлення своєї національності, а отже щодо неї жодним чином не можуть бути застосовані положення ст. 300 Цивільного кодексу України вільно обирати та відновлювати національність та ст.ст. 3,11 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ст. ст. 1, 3 Закону України «Про національні меншини в Україні», у зв`язку з тим, що зазначені законодавчі акти встановлюють і захищають суб`єктивне (немайнове) право громадянина, яке за своєю природою реалізовується за власним волевиявленням особи і не успадковуватися, а отже не може бути реалізовано волею спадкоємця.
Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.
Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.
Зазначена позиція суду підтверджується судовою практикою викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17, а також у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 807/45/17.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 241, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.М. Олійник

Рішення не набрало законної сили

11 травня 2019 року.

Суддя В.М. Олійник

З оригіналом згідно.

Суддя В.М. Олійник