Справа № 360/2115/19
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 червня 2019 року СєвєродонецькСправа № 360/2115/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2019 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі відповідач, УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області), в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачці, викладене в рішенні відповідача від 13.12.2018, визнати бездіяльність відповідача щодо непоновлення її пенсії протиправною та зобов`язати відповідача вчинити певні дії - провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачці з 07 жовтня 2009 року шляхом призначення її відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що законних підстав для відмови у поновленні виплати пенсії не було, а дії відповідача не відповідають вимогам закону та нормам міжнародного права.

Ухвалою суду від 27.05.2019 відкрито провадження в справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов такого.

Відповідно до матеріалів справи, з метою реалізації свого права на призначення пенсії представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подав до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області особисту заяву позивача від 11.05.2017 про поновлення пенсії, нотаріально посвідчену та апостильовану.

Листом від 04.09.2017 № 14202/02-21 відповідач повідомив представника позивача про те, що поновлення виплати пенсії за заявами, посвідченими нотаріально, поданими довіреними особами або надіслані поштою, не допускається; заява на поновлення пенсії від ОСОБА_1 не була подана до управління за вимогами Порядку № 22-1; ОСОБА_1 не перебувала та не перебуває на обліку в УПФУ в м. Сєвєродонецьку; тому пропонується ОСОБА_1 особисто звернутися з заявою на поновлення пенсії та необхідними документами, які зазначені в розділі ІІ Порядку 22-1 до УПФУ, яке припинило виплату пенсії з 1999 року на момент виїзду за кордон, оскільки УПФУ в м. Сєвєродонецьку не має в своєму розпорядженні архівної пенсійної справи та документів для поновлення виплати пенсії (том 1 арк. спр. 128).

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, ОСОБА_1 в лютому 2018 року звернулась до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 у справі 812/374/18, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018, позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобов`язання провести поновлення та виплату пенсії шляхом призначення її знову з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів задоволено частково, зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 11.05.2017 (том 1 арк. спр. 131-142).

Рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 13.12.2018 № 2171/07/2018 відмовлено ОСОБА_1 у поновлені пенсії за віком за її заявою від 17.08.2017 (том 1 арк. спр. 147-152).

При цьому, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить суд зобов`язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу з 07.10.2009, шляхом призначення її відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Водночас, у клопотанні про поновлення строків звернення до суду представник позивача посилається на листи Пенсійних фондів України та те, що позивач отримав відмову відповідача від 04.09.2017 у відповідь на його заяву про поновлення виплати пенсії. Позивач не міг знати, не знав і не повинен був знати, що відповідач незаконно відмовить у поновленні пенсії, починаючи з 07.10.2009, тобто з дати прийняття рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009. Отже, на думку представника позивача, саме з моменту отримання відмови відповідача, ОСОБА_2 Н ОСОБА_3 стало відомо, що її право на поновлення пенсії з 2009 року порушено, і саме з цього моменту у позивача виникло право на оскарження дій відповідача, та почав сплавати встановлений ст. 122 КАС України шестимісячний строк, в межах якого і подано позов.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши норми діючого законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Положеннями ст. 51 Закону № 1058-ІV визначено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційним Судом України в рішенні № 25-рп/2009 зазначено, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

З огляду на вищевикладене та враховуючи прийняття Конституційним Судом України рішенням № 25-рп/2009, суд зазначає, що в даному випадку з дня набрання чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України, тобто з 07.10.2009, виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої зупинена на підставі положень Закону № 1058-ІV, а отже, саме з цього часу у пенсійних органів виник обов`язок відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Однак, в той же час, суд зазначає, що наявність обов`язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності захисту свого права та, як наслідок, після прийняття та опублікування вищевказаного рішення Конституційного Суду України та здійснення відповідачем відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , остання повинна була дізнатися про порушення свого права, а отже саме з цієї дати розпочався відлік строку звернення до суду.

Вказана позиція суду узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а, в якій зазначено, що до вказаних правовідносин слід застосувати шестимісячний строк звернення до суду з дати звернення позивача до відповідного управління Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В той же час суд зауважує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 123 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначені вище строки також діяли на момент виникнення спірних правовідносин та були передбачені статтями 99 та 100 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин вересень 2017 року).

Положеннями пункту 1.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Під час розгляду справи 812/374/18 судом встановлено, що представник позивача за довіреністю прибула до УПФУ в м. Сєвєродонецьку 17.08.2017 та подала до управління заяву позивача про поновлення пенсії та копії документів (довіреності, паспорта, трудової книжки), що підтверджується штемпелем відповідача на заяві про прийняття документів та не заперечується відповідачем (том 1 арк. спр. 133).

В клопотанні про поновлення строку звернення до суду з даним позовом позивач також посилається на те, що з заявою про поновлення пенсії вперше ОСОБА_1 звернулася до відповідача 17.08.2017. Вказані обставини також не заперечуються відповідачем.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що права позивача в даному випадку підлягають захисту з моменту звернення ОСОБА_1 із заявою до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області про поновлення пенсії від 11.05.2017, а саме з дня прийняття відповідачем заяви з усіма необхідними документами, тобто з 17.08.2017.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині зобов`язання УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу за період з 07.10.2009 по 16.08.2017 підлягають залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.122, 123, 240, 241-243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області в частині зобов`язання відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу з 07.10.2009 по 16.08.2017 шляхом призначення її знову відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів залишити без розгляду через пропуск строку звернення до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Свергун