Справа № 826/17582/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.01.2019 у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними, скасування податкового повідомлення-рішення та визнання протиправним рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної фіскальної служби України, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.07.2018 № , прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі акта перевірки від 04.07.2018 № 000726, та рішення Державної фіскальної служби України від 08.10.2018 № 15488/С/99-99-11-03-01-25.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.01.2019 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення, прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві від 20.07.2018 № .

Визнано протиправним та скасовано рішення Державної фіскальної служби України від 08.10.2018 № 15488/С/99-99-11-03-01-25.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Державної фіскальної служби України у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу від 30.05.2018 № 9161, направлень від 25.06.2018 № 3871/76-15-14-09 та № 3872/76-15-14-09 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві проведено фактичну перевірку СТО, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 73, суб`єкта господарювання, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за результатами якої складено акт від 04.07.2018 №000726.

Так, в ході проведення перевірки встановлено порушення пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 (із змінами і доповненнями), а саме, неоприбуткування готівкових коштів у книзі обліку доходів у сумі 181788,02 грн. на підставі прибуткових касових ордерів від 05.08.2016 б/н на суму готівки 141801,42 грн. та від 31.08.2016 б/н на суму готівки 39986,60 грн., а також пункту 296.10 ст. 296 Податкового кодексу України, а саме порушення позивачем використання реєстратора розрахункових операцій.

Не погоджуючись з викладеними в акті перевірки висновками, позивач направив на адресу відповідача-1 заперечення на акт перевірки, за результатами розгляду яких, Головним управлінням ДФС у м. Києві листом від 18.07.2018 № 34232/С/26-15-14-09-12 повідомлено, що висновок, викладений в акті перевірки залишений без змін.

На підставі висновків акту перевірки та відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95, відповідачем-1 прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.07.2018 № , яким застосовані штрафні (фінансові) санкції до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 908940,10 грн. за порушення пункту 2.6. глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 (зі змінами та доповненнями).

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомлення-рішенням, позивач оскаржив його до Державної фіскальної служби України. Рішенням Державної фіскальної служби України від 08.10.2018 №15488/С/99-99-11-03-01-25, податкове повідомлення-рішення від 20.07.2018 № залишене без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Позивач вважаючи, що податкове повідомлення-рішення від 20.07.2018 № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що Положення № 637 встановлює, що під поняттям «оприбуткування готівки» розуміється відображення готівкових операцій у вичерпному переліку облікових документів, а саме, касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій, як наслідок, є неможливим порушення позивачем пункту 2.6. Розділу 2 Положення № 637, оскільки позивачем на момент виникнення спірних правовідносин велася книга обліку доходів, яка не передбачена Положенням № 637, як наслідок, вимоги Положення № 637 не поширювались на позивача до втрати чинності Положення № 637, що у свою чергу свідчить про те, що у даному випадку відсутній факт порушення позивачем пункту 2.6. Положення № 637 та відсутні правові підстави для застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених пунктом 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» за порушення пункту 2.6. Положення № 637.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями) визначені Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (надалі по тексту також - Положення № 637).

Відповідно до положень п. 2.2 Положення № 637, підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Так, в силу приписів п. 2.6 Положення № 637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі, на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК, оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій, на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно з нормами п. 7.8 Положення № 637, під час перевірок з`ясовується наявність у підприємства касової книги, а також відповідність її оформлення вимогам законодавства України. Крім того, перевіряється правильність ведення касової книги, оформлення в ній касових операцій із приймання та видачі готівкових коштів (у тому числі за строками), відповідність зазначених у ній сум прийнятої до каси або виданої з неї готівки даним прибуткових і видаткових касових ордерів, якість і своєчасність записів касира згідно із зазначеними в касовій книзі касовими документами, наявність підпису бухгалтера, який перевірив записи в касовій книзі за кількістю отриманих ним касових ордерів, правильність підрахунку в касовій книзі фактичних залишків готівки в касі на кінець дня тощо.

Важливо зазначити, що оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

У свою чергу, книгою обліку є касова книга, книга обліку доходів і витрат, книга обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей або книга обліку розрахункових операцій. (п. 1.2 Положення)

Перелік книг, які відносяться до книг обліку згідно Положення № 637 та які містяться у імперативному визначенні поняття «оприбуткування», згідно пункту 1.2. Положення № 637, є вичерпним та розширенню не підлягає.

Як вірно вказав суд першої інстанції під час розгляду даної справи, позивачем, як платником єдиного податку саме другої групи, у відповідності до підпункту 296.1.1. пункту 296.1 статті 296 ПК України, з 03.01.2012 ведеться Книга обліку доходів, шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів, на відміну від платників єдиного податку третьої групи (які є платниками податку на додану вартість), які, згідно з підпунктом 296.1.2. пункту 296.1. статті 296 ПК України, ведуть Книгу обліку доходів та витрат, що не є тотожним.

У силу вказаних положень, можна дійти висновку, що законодавством встановлено ведення різних Книг, а саме, Книги обліку доходів для платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, та Книги обліку доходів та витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість. Форма Книги обліку доходів, порядок її ведення затверджені Наказом Міністерства фінансів України № 579 від 19.06.2015.

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що Положення № 637 чітко встановлює, що під поняттям «оприбуткування готівки» розуміється відображення готівкових операцій у вичерпному переліку облікових документів, а саме, касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій, як наслідок, є неможливим порушення позивачем пункту 2.6. Розділу 2 Положення № 637, оскільки позивачем на момент виникнення спірних правовідносин велась Книга обліку доходів, яка не передбачена Положенням № 637, як наслідок, вимоги Положення № 637 не могли поширюватись на позивача до втрати чинності Положення № 637, а такий обов`язок виник у позивача та інших осіб, які ведуть книгу обліку доходів з набранням чинності Постанови Правління НБУ № 148 від 29.12.2017 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», в якій приписано, що облік готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень (оприбуткування готівки) проводиться суб`єктами господарювання у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат/книзі обліку доходів/фіскальному звітному чеку/розрахунковій квитанції. Книгою ж обліку у розуміння нового Положення є касова книга, книга обліку виданої та прийнятої старшим касиром готівки, книга обліку розрахункових операцій, книга обліку доходів і витрат/книга обліку доходів.

Отже, при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, контролюючим органом не було враховано, що відсутній факт порушення позивачем пункту 2.6. Положення № 637, та, як наслідок, застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених пунктом 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» за порушення пункту 2.6. Положення № 637.

Обов`язок ведення обліку та оприбуткування готівки на платників єдиного податку другої групи, які не є платниками податку на додану вартість, Податковим кодексом України та Положенням № 637 не покладений.

Приписами п. 300.1 ст. 300 Податкового кодексу України, встановлено, що платники несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Податковим кодексом України визначено вичерпний перелік порушень, за які до платників єдиного податку можуть бути застосовані заходи відповідальності.

Щодо посилання контролюючого органу на те, що облік готівкових коштів у книзі обліку доходів за 05.08.2016 та 31.08.2016 зроблений позивачем лише після подання річної декларації за 2016 рік, що підтверджується виправленням загальної суми отриманого доходу за ІІІ квартал 2016, за 2016 рік в цілому, а також поясненнями ОСОБА_1 , колегія суддів не приймає до уваги, з тих підстав, що позивач стверджує, що повідомлена інспектору-ревізору інформація була лише припущеннями і роздумами позивача, оскільки достовірно згадати і надати запитувану інформацію стосовно дати внесення виправлень до Книги обліку доходів позивач не міг в силу тривалого часу, який минув з моменту вчинення виправлень, а також фізичного стану позивача на момент надання пояснень, а тому, як вірно вказав суд першої інстанції, такі посилання не можуть розцінюватись як належні та достатні докази порушення позивачем пункту 2.6. Положення № 637. (а. с. 35-37)

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Варто зазначити, що особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить саме від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень.

Проте, колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві обмежилось лише посиланням на обставини, що викладені в акті перевірки та їх переоцінкою, проте не зазначило та, відповідно, не обгрунтувало у чому саме полягає неправильне застосування (порушення) судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обгрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.01.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено 10.06.2019.