Справа № 140/133/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4038/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року про повернення позовної заяви (суддя Дмитрук В.В., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 22.01.2019 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків військової служби, та скасування пункту 14 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 14.12.2018 №125, зобов`язання Міністерства оборони України виплатити одноразову грошову допомогу, зобов`язання Волинського обласного військового комісаріату направити Міністерству оборони України пакет документів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі №140/133/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що позивачем було виконано вимоги ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року про залишення позовної заяви без руху та усунуто визначені судом недоліки.

Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Міністерства оборони України, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, позивач 22.01.2019 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року у справі №140/133/19 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з тим, що в порушення вимог статті 160 КАС України позивачем у поданій позовній заяві відповідачем вказано також Адміністрацію Державної прикордонної служби України, проте будь-яких позовних вимог в прохальній частині до вказаного відповідача позивачем не заявлено; в порушення вимог статті 94 КАС України позивачем додано до позовної заяви документи, які не засвідченні належним чином; у поданій позивачем позовній заяві відсутнє власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем 11.02.2019 подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви разом із доповненнями до адміністративного позову, у яких позивачем додатково зазначено зміст позовних вимог до відповідача Адміністрації Державної прикордонної служби України, письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також додано засвідчені копії документів.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу у зв`язку із не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Судом першої інстанції встановлено, що позивачем в уточненій позовній заяві заявлено вимогу до Адміністрації Державної прикордонної служби України про зобов`язання надати суду інформацію про порядок одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності згідно з Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 №975 стосовно учасників бойових дій ветеранів прикордонної служби та вимог позивача, однак така вимога не може вважатись позовною вимогою в розумінні пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України, оскільки надання роз`яснень не є спором із суб`єктом владних повноважень. В той же час, позивачем в позовній заяві не викладено будь-яких підстав та обґрунтувань для залучення до участі у справі як відповідача Адміністрацію Державної прикордонної служби України. Крім того, позивачем до позовної заяви долучено її копії в одному екземплярі, проте не долучено копії всіх доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості відповідачів.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія не погоджується з рішенням суду першої інстанції про повернення позовної заяви виходячи з наступного.

Питання залишення позовної заяви без руху та повернення позову врегульовані діючим процесуальним законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Вимоги, що пред`являються до змісту позовної заяви, чітко визначені статтею 160 КАС України.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Відповідно до частини 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, якщо позивач не дотримав якоїсь із вимог до позовної заяви і відсутність певної інформації не дає можливості вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі та виконати обов`язок з повідомлення про це осіб, які беруть участь у справі, суддя залишає позовну заяву без руху і пропонує позивачеві виправити виявлені недоліки. Разом з тим, суд не повинен тлумачити положення статті у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Згідно із пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, не зазначення у позовній заяві відомостей, вказаних у пункті 2 частини 5 статті 160 КАС України може слугувати підставою для повернення позовної заяви позивача виключно у разі якщо суд першої інстанції виявив даний недолік та вказав про його наявність в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, в якій також зазначив спосіб усунення такого недоліку, та наступного свідомого невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Як вже було зазначено вище, позовну ОСОБА_2 залишено без руху, зокрема, через те, що позивачем у поданій позовній заяві відповідачем вказано також Адміністрацію Державної прикордонної служби України, проте будь-яких позовних вимог в прохальній частині до вказаного відповідача позивачем не заявлено. На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивачем подано уточнену позовну заяву із вимогою до Адміністрації Державної прикордонної служби України про зобов`язання останньої надати суду інформацію про порядок одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 стосовно учасників бойових дій ветеранів прикордонної служби та вимог позивач. Відтак, позивачем виконано вимоги ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху та сформульовано на його розсуд позовну вимогу до Адміністрації Державної прикордонної служби України. Натомість, суд першої інстанції зазначає, що така вимога не може вважатись позовною вимогою в розумінні пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України, оскільки надання роз`яснень не є спором із суб`єктом владних повноважень. Колегія суддів такі висновки вважає передчасними та вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції в ході розгляду справи не позбавлений можливості скористатись правом, передбаченим статтею 48 КАС України та за необхідності здійснити заміну неналежної сторони у справі, якщо буде встановлено, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом. Разом з тим, суд має право відмовити у задоволенні позовної вимоги за результатами розгляду справи. Більше того, заявлена позивачем вимога до Адміністрації Державної прикордонної служби України про зобов`язання останньої надати суду інформацію про порядок одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності є лише однією із шести заявлених ОСОБА_1 вимог.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, а також фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що недолік позовної заяви, на який посилається суд першої інстанції, як на підставу для повернення такого позову (вимога не може вважатись позовною вимогою в розумінні пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України, оскільки надання роз`яснень не є спором із суб`єктом владних повноважень) може бути усунений при розгляді справи в судовому засіданні. Суддя першої інстанції, повертаючи позов і зазначаючи про невиконання вимог ухвали про залишення позову без руху, формально підійшов до вирішення питання про відкриття провадження у справі, чим завадив позивачу у доступі до суду.

Посилання суду першої інстанції як на підставу повернення позовної заяви, на те, що позивачем до позовної заяви долучено її копії в одному екземплярі, проте не долучено копії всіх доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості відповідачів, колегія суддів вважає безпідставними, адже суд першої інстанції не залишав позовну заяву без руху з огляду на наявність цього недоліку.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції вважає повернення позовної заяви згідно ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року проявом надмірного формалізму з боку суду першої інстанції, що створило штучні перешкоди у реалізації права позивача на доступ до суду.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що повернення позовної заяви в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (п.п.1, 2 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25.12.1997р., абз.7 п.3 мотивувальної частини Рішення № 11-рп/2012 від 25.04.2012р.).

Адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не, як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці також наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. У справі «Bellet France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.>

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000р. та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998р. Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, повернення позовної заяви позивачеві з підстав, наведених в ухвалі Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2018 року, призведе до порушення права позивача, визначеного Конституцією України, на доступ до суду.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву, зробив передчасні висновки.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно із частиною 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ч.3 ст.243, 310, 315, 320, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року про повернення позовної заяви у справі №140/133/19 скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити дії направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха