Справа № 826/3490/18
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

18 червня 2019 року

справа №826/3490/18

адміністративне провадження №К/9901/14364/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,

суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2019 року у складі судді Арсірія Р.О.

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у складі суддів Карпушової О.В., Губської Л.В., Епель О.В.

у справі №826/3490/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Ер Лікід Єнакієве"

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року Приватне акціонерне товариство "Ер Лікід Єнакієве" (далі - Товариство, платник податків, позивачу справі) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непідготовки та неподання для виконання органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств шляхом їх перерахування на банківський рахунок за заявою позивача від 22 листопада 2017 року вих. № 221117 та зобов`язання відповідача підготувати та подати для виконання органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення позивачу надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у розмірі 1323400 грн шляхом їх перерахування на банківський рахунок.

06 лютого 2019 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року, позов задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій висновувалися з того, що оскільки станом на 21 лютого 2018 року позивач не має податкового боргу, тому наявні підстави для зобов`язання відповідача підготувати та подати для виконання органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення позивачу надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у розмірі 1323400 грн шляхом їх перерахування на банківський рахунок, як це передбачено статтею 43 Податкового кодексу України.

У травні 2019 року відповідачем подана касаційна скарга до Верховного Суду, в якій він, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У касаційній скарзі податковий орган зазначає, що станом на дату звернення позивача до контролюючого органу із заявою про повернення надміру сплачених коштів у відповідача були відсутні підстави для підготовки відповідного висновку, оскільки за позивачем рахувався податковий борг, а саме автоматично розрахована штрафна санкція в розмірі 676342,5 грн. Доводи касаційної скарги аналогічні доводам апеляційної скарги.

22 травня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, справу № 826/3490/18 витребувано з Окружного адміністративного суду міста Києва.

06 червня 2019 року у Верховному Суді зареєстровано відзив на касаційну скаргу, у якому позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

07 червня 2019 року справа № 826/3490/18 надійшла на адресу Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Здійснюючи касаційний перегляд оскаржуваних судових рішень, Суд вважає, що зазначеним вимогам закону такі судові рішення відповідають з огляду на наступне.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що у позивача виникла переплата з податку на прибуток підприємств у зв`язку зі сплатою авансових внесків з податку на прибуток підприємств за березень-квітень 2014 року з подальшим декларуванням від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за результатами звітного податкового періоду 2014 рік.

22 листопада 2017 року позивач звернувся до податкового органу з заявою №221117 про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань, оскільки в інтегрованій картці платника станом на дату направлення заяви обліковувались надміру сплачені грошові зобов`язання з податку на прибуток підприємств (переплата) у розмірі 1325440 грн.

13 грудня 2017 року відповідач надав відповідь №41427/10/26-15-12-03-11, якою відмовлено позивачу у поверненні надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у зв`язку тим, що позивачем пропущено передбачений пунктом 43.3 статті 43 та пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України 1095-денннй строк на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань. Також зазначено, що станом на 07 грудня 2017 року не подано податкові декларації з податку на прибуток за І квартал, півріччя та три квартали 2017 року та в інтегрованій картці позивача станом на 07 грудня 2017 року по коду бюджетної класифікації 14010100 «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» обліковується автоматично розрахована штрафна санкція в сумі 676342,50 грн.

Перевіривши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, Суд приходить до висновку про необґрунтованість її доводів та відсутність підстав для скасування судових рішень, виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 43 Податкового кодексу України визначені умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені.

Пунктом 43.1 вказаної статті передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

За правилами пункту 43.2. цієї ж статті, у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Відповідно до пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Аналіз вказаних норм дає змогу дійти висновку, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів, є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 Податкового кодексу України.

Датою виникнення надміру сплаченої суми в розумінні пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України вважається саме дата подання податкової декларації за звітний період 2014 рік, а не дата фактичного перерахування авансових внесків до Державного бюджету (дата відповідних платіжних доручень), як зазначає відповідач.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 вересня 2015 року позивачем подано підсумкову (наростаючим підсумком) податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за звітний період 2014 рік.

Відтак, право на повернення переплати виникло у позивача саме після подання підсумкової податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік, з 29 вересня 2015 року, коли задекларовано від`ємне значення об`єкту оподаткування (збиток) з податку на прибуток підприємств в сумі 516 119 399 грн. Лише після подання податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік сплачені авансові внески отримали статус надміру сплачених грошових зобов`язань.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність твердження податкового органу щодо пропуску Товариством 1095-денного строку на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, що згідно з роздруківки з електронного податкового сервісу «Дізнайся більше про свого бізнес-партнера» станом на 21 лютого 2018 року позивач не має податкового боргу.

Крім того, згідно з листом відповідача від 09 лютого 2018 року № 5876/10/26-15-17-02-39, згідно інформаційно-телекомунікаційних систем органів ДФС станом на 22 листопада 2017 року та 08 січня 2018 року за Товариством не обліковувався податковий борг зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів).

Відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо спростування наведених обставин.

Судами попередніх інстанцій визнані необґрунтованими доводи податкового органу, що за позивачам обліковується автоматично розрахована штрафна санкція у сумі 676342,50 грн, що унеможливлює повернення надміру сплачених грошових зобов`язань, оскільки протиправність нарахування вказаних штрафних санкцій встановлено судовими рішеннями у справі №826/18853/16 щодо протиправності та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 05 вересня 2016 року та 16 листопада 2016 року відносно позивача.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини, аналізуючи положення Податкового кодексу України, враховуючи відсутність факту наявності податкового боргу у позивача, Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог.

Суд визнає, що зобов`язання відповідача підготувати та подати для виконання органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення позивачу надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у розмірі 1323400 грн шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідає нормам Податкового кодексу України та Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146.

За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд визнає, що судами першої та апеляційної інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі №826/3490/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я. Олендер