Справа № 320/139/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/139/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Суркової Д.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Скригонюка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача від 13.12.2018 №15/2-ІІІ-916 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності; зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 04.09.2018 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року адміністративний позов задоволено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що жодних обмежень щодо неможливості призначення та виплати позивачу нової грошової допомоги за наявності встановлених для цього підстав та за наслідком встановлення ІІ групи інвалідності, як Порядок № 850 так і положення інших нормативно-правових актів, які регулюють спірне питання, не передбачають.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт зазначає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Доводи апелянта обґрунтовані тим, що з моменту первинного огляду МСЕК позивача пройшло більше 2 років, МВС не вбачає законних підстав для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратному прожиткового мінімуму, установленого законом для непрацездатних осіб на дату встановлення 2-ї групи інвалідності. Крім того, вказує на обов`язковість з`ясування обставин щодо отримання позивачем поранення (контузії, травми або каліцтва), під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, зазначає про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач з 1980 року по 2005 рік проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби відділу ДАІ УМВС України Київського облвиконкому.

У період проходження служби в органах внутрішніх справ, позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримав посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи від 18.10.2011 року.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0401065, з 23.09.2011 позивачу довічно встановлено ІІІ групу інвалідності, причиною інвалідності зазначено - «захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС».

У відповідності до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, захворювання позивача пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На підставі вказаного, у 2011 році позивач отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 47385,00 грн як інвалід ІІІ групи.

У подальшому, згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №1042514 за результатами повторного огляду, позивачу з 04.09.2018 року встановлена друга група інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

28 листопада 2018 року, позивач звернувся до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України із заявою, в якій просив призначити одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи, проте, відповідач листом від 13.12.2018 №15/2-Ш-916 повідомив про відсутність підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, посилаючись на те, що проміжок часу між первинним встановленням інвалідності (ІІІ група) та повторним (ІІ група інвалідності), перевищує дворічний термін, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Позивач, вважаючи дану відмову протиправною та такою, що порушує його соціальне право та гарантії, звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» № 565-XII (далі - Закон № 565-XII) (що був чинним станом на момент первинного огляду позивача) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання пункту 2 розділу II «Прикінцевих положень» Закону України від 13.02.2015 № 208-УІП «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (надалі - Порядок №850), що набрала чинності 31.10.2015.

07 листопада 2015 року Закон № 565-XII, на підставі прийняття Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII), втратив чинність.

У той же час, пунктом п`ятнадцятим розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII закріплено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Пунктом 3 Порядку № 850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п. 4 Порядку №850 передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З матеріалів справи вбачається, що в 2011 році відбувся первинний огляд МСЕК позивача із встановлення йому ІІІ групи інвалідності та подальшою виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі 47385,00 грн.

При цьому, у подальшому, у зв`язку із загостренням хвороби позивача, його було повторно оглянуто 04.09.2018 та довічно встановлено ІІ групу інвалідності.

Як вірно вказує суд першої інстанції, з моменту встановлення позивачу ІІ групи інвалідності у нього виникли нові підстави, які згідно п. 3 Порядку № 850 надають право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому для ІІ групи інвалідності - 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

При цьому, відповідач вважає, що оскільки повторний огляд МСЕК із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності відбувся більш ніж через 2 роки після первинного огляду МСЕК, яким позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, останній не має правових підстав для отримання грошової допомоги.

Разом із тим, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. При цьому вимоги щодо виплати грошової допомоги можуть бути пред`явлені протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги (пункти 2, 13 Порядку № 850).

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов`язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності. Тобто, таке право виникає з дня встановлення інвалідності, який у свою чергу зазначається у довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.

У цьому контексті, суд вірно зазначає, що днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи, є вказана у довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1042514 дата встановлення інвалідності, а саме - 04.09.2018. Відповідно, саме від цієї дати протягом трьох років за позивачем зберігається право на отримання одноразової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16 та від 13 лютого 2018 року у справі № 806/845/16.

Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, що міститься у постанові від 18.10.2018 року у справі №369/13187/17.

Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.

Щодо посилань апелянта на обов`язковість з`ясування обставин щодо отримання позивачем поранення (контузії, травми або каліцтва), під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, встановлення причинно-наслідкового зв`язку, тобто виникнення під час виконання службових обов`язків у період проходження служби захворювання, яке спричинило інвалідність, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що 04.09.2018 комісією МСЕК проведено повторний огляд позивача за фактом вже встановленої ІІІ групи інвалідності, на підставі якої позивачу вже була призначена та виплачена одноразова допомога, що свідчить про те, що інвалідність позивача настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

В ході вказаного повторного огляду комісією МСЕК змінено тільки групу інвалідності, не зачіпаючи причину інвалідності, якою є захворювання позивача пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Також, відповідно до п. 5 Порядку №850 передбачено, що за наявності у працівника міліції права на отримання одночасно одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про міліцію», та встановлених іншими законами компенсаційної виплати або одноразової грошової допомоги, виплата проводиться з однієї підстави за вибором особи.

Разом із тим, у матеріалах справи наявна довідка Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 07.11.2018 №45, у відповідності до якої позивачу не нараховувалась та не виплачувалась одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС по ІІІ та ІІ групах інвалідності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, а відповідач, відмовляючи у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 2 групи інвалідності діяв не в межах та не у спосіб, що передбачені вимогами чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 12.06.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова