Справа № 826/14068/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Літвіної Н.М.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення від 17.05.2018 року №0077102/1310-2658.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що згідно реєстру нерухомого майна, об`єктом оподаткування є житловий будинок садибного типу, який розташований в АДРЕСА_1 . Вказаний будинок дійсно належить на праві приватної власності позивачу, але об`єктом оподаткування він бути не може, так як непридатний для проживання та задоволення власних потреб.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що не погоджується з доводами, що містяться в апеляційній скарзі та вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду першої інстанції вважає обґрунтованим та прийнятим з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, громадянину ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) належить житловий будинок, загальною площею 509,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

17.05.2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення № 0/2658 форми «Ф», яким згідно з п.п 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання у сумі 31 225,60 грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Податковий період - 2017 рік.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Спірні правовідносини внормовано приписами Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується, зокрема для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно пп. "ґ" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості в такому порядку: за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (за винятком тих, які не є об`єктами оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України) є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В даному випадку, як правильно зазначив суд першої інстанції, на виконання ст.266 ПК України, відповідачем сформовано податкове повідомлення рішення № 0077102/1310-265 в сумі 31225,60 грн. ((509,1 - 120)х 16)+25000), де:

509,1 - загальна площа об`єкта нерухомого майна (кв.м.);

120 - пільга на зменшення для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості (кв.м.);

16 грн./кв.м.- ставка податку;

25000 - сума збільшення податку, якщо площа об`єкту перевищує 500 кв.м.(для будинку)(грн.). Щодо посилання апелянта на те, що житловий будинок, загальною площею 509,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 не може бути об`єктом оподаткування, оскільки непридатний для проживання та задоволення власних потреб, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з підпунктами 14.1.129 та 14.1.129 і пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти житлової нерухомості - це будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки, а об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені законодавством до житлового фонду.

Відповідно до п. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, де зазначено, що житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, має бути визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Як було встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2018 року у справі № 826/5540/18 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області про зобов`язання відповідача винести рішення, яким визнати будинок АДРЕСА_1 таким, що є непридатним до проживання в період часу з 2008 року по 2017 рік включно.

Зокрема, у вказаному рішення зазначено, що рішенням №121 від 25 вересня 2008 року Великосолтанівською сільською радою Васильківського району Київської області «Про затвердження акту державної комісії про готовність закінченого будівництвом індивідуального домоволодіння», розглянувши представлений акт державної комісії про готовність закінченого будівництвом індивідуального домоволодіння забудовника ОСОБА_1 , відповідно до підпункту 1 пункту Б ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконком сільської ради вирішив затвердити акт державної комісії про готовність закінченого будівництвом індивідуального домоволодіння АДРЕСА_1 , та визнати право власності на індивідуальне домоволодіння АДРЕСА_1 , за забудовником ОСОБА_1 .

Також, у вказаному рішенні суд зазначив, що позивачем не оскаржується ні правомірність дій відповідача та інших осіб щодо прийняття будинку в експлуатацію, ні рішення про затвердження акту, ні реєстрація права власності за позивачем.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що в матеріалах справі відсутнє рішення уповноваженого органу про визнання непридатним для проживання житлового будинку, загальною площею 509,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить позивачу, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів позивача про неналежність вказаного об`єкту нерухомості до об`єктів оподаткування.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/4158/13-ц від 06.03.2014 року, з огляду на наступне.

Так, вказаним рішенням суду задоволено позов ПАТ «Банк «Український капітал»» та звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарсько-побутовою надвірною будівлею(погріб-господарський блок), що розташовані в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.10.2008 року та земельну ділянку площею 0,124 га, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, незважаючи на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/4158/13-ц від 06.03.2014 року, станом на 26.12.2017 року житловий будинок, загальною площею 509,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 продовжував належати громадянину ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) та право власності на нього не було припинено, що підтверджується наявною у матеріалах справи інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем прийнято оскаржуване рішення в межах своїх повноважень та за наявності правових підстав.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 12.06.2019 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Літвіна Н.М.

Мєзєнцев Є.І.