Справа № 520/1882/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 р. Справа № 520/1882/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Любчич Л.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 26.03.19 року по справі № 520/1882/19

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України

про визнання протиправним та скасування протоколу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту перший відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Міністерства оборони України (далі по тексту другий відповідач, Міноборони), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйняті у місячний строк рішення Міністерством оборони України стосовно призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у Порядку, затвердженим постановою КМУ №975 від 25.12.2013р.;

- визнати протиправним та скасувати п. 10 протоколу №122 від 07.12.2018р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно із Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей, та в Порядку, затвердженому постановою КМУ №975 від 25.12.2013р., та наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно вимог Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей та в порядку, затвердженому постановою КМУ №975 від 25.12.2013р. та наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 року на підставі довідки МСЕК від 15.07.2015р., згідно з якою позивач визнаний інвалідом III групи при повторному огляді з 01.08.2015р.;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

- зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 382 КАС України подати у 45-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 по справі № 520/1882/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування протоколу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 по справі № 520/1882/19, винести нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано Прикінцевих положень Закону від 04.07.2012 № 5040-VІ, пп.4.п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту Закон № 2011-ХІІ) (в редакції 2015 року) та пп.1 п.6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975), та помилково застосовано до спірних відносин норми Закону № 2011-ХІІ в редакції, чинній до 01.01.2014, та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок № 499). Зазначив, що позивач не мав права на отримання допомоги до набуття чинності Порядком № 975, а тому до нього не може бути застосовано норми п.2 постанови КМУ № 975 від 25.12.2013. Стверджує, що законодавець пов`язує право на отримання одноразової грошової допомоги саме з датою, що зазначена в довідці МСЕК, і не обмежує право особи отримати таку допомогу на підставі довідки, виданої при повторному огляді. З посиланням на ст.1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009, вказав, що законодавство не містить такого поняття, як підтвердження інвалідності, а лише її встановлення при повторному огляді, що дає можливість позивачу реалізувати своє право на соціальний захист згідно з Порядком № 975 на підставі довідки МСЕК, виданої при повторному огляді. Враховуючи викладене, вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в порядку та розмірі, встановлених Порядком № 975, а рішення Комісії Міноборони про відмову в призначенні позивачу такої допомоги, оформлене пунктом 10 протоколу №122 від 07.12.2018, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З посиланням на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 по справі №820/3067/18 судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 27.04.1981 по 15.06.1983 проходив строкову військову службу, що підтверджується наявним в матеріалах справи військовим квитком серії НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва № 730 від 27.03.2013 наявні у колишнього військовослужбовця, ОСОБА_1 , поранення (контузія) та захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З вказаних підстав позивачу з 16.07.2013 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності (довідка до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 644201 від 22.07.2013).

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 104456 від 15.07.2015 з 01.08.2015 позивачу при повторному огляді встановлено ІІІ групу інвалідності.

02.02.2018 ОСОБА_1 звернувся із заявою та пакетом документів до ІНФОРМАЦІЯ_4 про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Листом № 904/ВСЗ від 10.04.2018 позивача повідомлено про відсутність підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність позивача встановлена понад тримісячний термін після звільнення з строкової військової служби та після спливу трирічного строку з дня первинного встановлення позивачу інвалідності. Крім того, зазначено про ненадання позивачем документу, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), та запропоновано позивачу звернутися до Адміністрації Державної прикордонної служби України для вирішення даного питання, оскільки він був звільнений з Прикордонних військ КДБ СРСР.

Груба Ю.С., не погодившись з такими діями Харківського ОВК, оскаржив їх до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 по справі № 820/3067/18 позов ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 подати висновок (за формою Додаток 13 наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014.

На виконання зазначеного рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено висновок та документи на адресу Міноборони.

Рішенням Комісії Міноборони, оформленим пунктом 10 протоколу засідання Комісії від 07.12.2018 №122, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що інвалідність позивача встановлена пізніше, ніж через три місяці після звільнення зі служби. Крім того, зазначено, що витрати, пов`язані із виплатою одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності повинні здійснюватися Державною прикордонною службою України, та вказано на відсутність документу, що свідчить про обставини та причини поранення (а.с.11-12).

Позивач, вважаючи протиправною таку відмову, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності рішення Міноборони про відмову в призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність позивачеві встановлена після спливу 3-місячного строку після звільнення зі служби.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Слід зазначити, що предметом спору у цій справі є вимога щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду ІІІ групи. Моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, тобто з 16.07.2013.

Статтею 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

При цьому, пунктом 2 вказаної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 22.07.2013 серії 10ААВ № 644201 ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено ІІІ групу інвалідності з 16.07.2013, внаслідок поранення, контузії, травми, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

05.02.2018 позивач, звертаючись із заявою про виплату одноразової грошової допомоги до Харківського обласного військового комісаріату, в якості підстави для виплати вказаної допомоги вказує зазначене в довідці МСЕК серії 12ААА № 104456 від 15.07.2015, повторне встановлення ІІІ групи інвалідності, у зв`язку із травмою, контузією та захворюванням, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Однак, оскільки на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги Порядком № 975 було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме Закон України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб №328 від 03 листопада 2006 року, яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (далі по тексту Порядок № 499).

Частиною 2 статті 16 Закону №2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року), було передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, згідно з ч.6 ст.16 Закону № 2011-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону №2011-XII в редакції, чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII (далі по тексту Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

В контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону №2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено Порядком №499, відповідно до пп. 4 п. 2 якого військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу, в який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги, і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу та 15.06.1983 був звільнений. Згідно з довідкою МСЕК від 22.07.2013 серії ААБ № 644201, позивачу, при первинному огляді, встановлено ІІІ групу інвалідності з 16.07.2013, внаслідок контузії, травми та поранення, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Таким чином, позивачу вперше встановлена інвалідність після спливу встановленого законодавством тримісячного строку з моменту звільнення зі строкової військової служби.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що права на отримання одноразової грошової допомоги за ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у позивача не виникло.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.06.2018 у справі № 750/5074/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що рішення Комісії Міноборони, оформлене пунктом 10 протоколу №122 від 07.12.2018, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, прийнято обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 2011-ХІІ та Порядком № 499, тому підстави для його скасування відсутні.

Беручи до уваги викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Харківського ОВК повторно подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міноборони, зобов`язання Міноборони вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно вимог Закону № 2011-ХІІ та в Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, на підставі довідки МСЕК від 01.08.2015, які є похідними від вимог про визнання протиправним та скасування вищевказаного рішення Міноборони від 07.12.2018.

З приводу вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міноборони, яка полягає у неприйняті у місячний строк рішення стосовно призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у Порядку, затвердженому Постановою КМУ №975 від 25.12.2013, колегія суддів зазначає, що така вимога позивачем жодним чином не обґрунтована.

Натомість, прийняття Комісією Міноборони оскаржуваного рішення від 07.12.2018 про відмову позивачу у призначенні допомоги виключає бездіяльність відповідача у спірних відносинах.

Підстави для розгляду заяви та документів позивача, направлених Харківським ОВК, саме в порядку, який затверджено постановою КМУ № 975, у другого відповідача були відсутні з огляду на те, що наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги визначається за законодавством, що діяло на дату первинного встановлення інвалідності, про що зазначено вище.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міноборони задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на Прикінцеві положення Закону України від 04.07.2012 № 5040-VІ «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» колегія суддів відхиляє, з наступних підстав.

Зазначеним Законом змінено редакцію ст.16 Закону № 2011-ХІІ, та доповнено Закон № 2011-ХІІ зокрема, статтями 16-2 та 16-3, які не ставлять право військовослужбовця строкової служби в залежність від того, чи встановлена йому інвалідність протягом тримісячного строку після звільнення зі служби.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 5040-VІ встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Посилаючись на наведену норму, представник позивача вважає, що оскільки ОСОБА_1 до внесення зазначених змін до Закону № 2011-ХІІ та затвердження Порядку № 975 не мав права на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно, рішення про призначення такої допомоги відносно позивача не приймалось, на позивача поширюються норми ст.16 Закону № 2011-ХІІ в редакції, чинній з 01.01.2015, та пп.1 п.6 Порядку № 975, а не норми Порядку № 499.

Разом з тим, наведена вище норма п.2 Прикінцевих положень Закону № 5040-VІ не надає права позивачу на отримання одноразової грошової допомоги лише у зв`язку з тим, що рішення відносно позивача про призначення такої допомоги не приймалось.

Вказана норма не містить вичерпного переліку осіб, на яких поширюється норма Закону № 2011-ХІІ у новій редакції, та не є підставою застосовувати до позивача норми Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, які на час встановлення йому інвалідності ще не набрали чинності.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Северянін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 31, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 по справі № 520/1882/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Любчич І.С. Чалий