Справа № 540/2671/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/2671/18

Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Дата і місце ухвалення: 14.02.2019р., м.Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року по справі за позовом Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 3530,01 грн. та по військовому збору до державного бюджету в сумі 3 901,65 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 19.03.2019 року Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, неправильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам податкового органу щодо узгодженості заявленої до стягнення суми податкового боргу та застосування до боржника заходів стягнення, визначених Податковим кодексом України. При цьому, питання правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень, за якими ОСОБА_1 нараховано відповідні грошові зобов`язання, не охоплюються предметом даного позову.

Також, апелянт посилається на те, що податковою адресою платника податків - фізичної особи, у відповідності до ст.45 ПК України, визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. У зв`язку з цим, всі документи направлялися податковим органом саме за адресою: АДРЕСА_1 , та вважаються належним чином врученими відповідно до вимог п.42.2 ст.42 ПК України.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року та прийняття нової постанови - про задоволення позову Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі.

Овсяніченко Денис Дмитрович подав письмовий відзив на апеляційну скаргу податкового органу, в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідач зазначає, що судом першої інстанції правомірно враховано, що перевірка, на підставі якої прийнято податкові повідомлення-рішення, визначені якими суми заявлено до стягнення у даному позові, фактично не проводилася, ОСОБА_1 не був повідомлений про її проведення та позбавлений був можливості надати докази дотримання ним податкового законодавства. Податковим органом не надано належних доказів надіслання будь-якої поштової кореспонденції на адресу відповідача, як і не відображено у своїх інформаційних базах відомостей про сплату платником податків грошових зобов`язань.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, у період з 29.08.2016р. по 30.08.2016р. податковим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питання оподаткування доходу, отриманого платником податків ОСОБА_1 в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р., за результатами якої складено акт перевірки №671/21-03-13-05/ від 31.08.2016р.

Актом перевірки зафіксовано порушення ОСОБА_1 п.п.164.2.10 п.164.2 ст.164 ПК України - платником податку у 2015 році не включено до загального річного оподатковуваного доходу і не задекларовано суму доходу у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у розмірі 192910 грн., що призвело до донарахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 9645,50 грн. Також, встановлено факт неподання до Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та порушення підпункту 1.4 п.16 прим.1 підрозд. 10 розд ХХ ПК України, що призвело до не нарахування та несплати військового збору за 2015 рік у сумі 2893,65 грн.

На підставі акту перевірки №671/21-03-13-05/ від 31.08.2016р. позивачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 20.12.2016р., яким до відповідача застосована штрафна санкція у сумі 170 грн. за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування»;

- № від 20.12.2016р., яким відповідачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» на суму 3617,06 грн. (в т.ч. 2893,65 грн. за основним зобов`язанням та 723,41 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

- № від 20.12.2016р., яким відповідачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 12056,87 грн. (в т.ч. 9645,50 грн. за податковим зобов`язанням та 2411,37 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Суми податкового боргу за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та нарахована пеня в розмірі 1233,23 грн., окрім суми 9645,50 грн. (переплата) за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування», лягли в основу податкової вимоги форми «Ф» №997-17 від 29.06.2017р.

При зверненні з позовом до суду Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі посилалося на те, що до боржника вживалися заходи стягнення, передбачені Податковим кодексом України, зокрема на його адресу направлено податкову вимогу, однак визначена нею сума залишається не погашеною, заборгованість набула статусу узгодженої, у зв`язку з чим підлягає стягненню в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні, а позивач не надав доказів надіслання (вручення) ОСОБА_1 акта, податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги за належною адресою, що свідчить про їх неотримання відповідачем. Також, судом першої інстанції враховано, що контролюючим органом не доведено дотримання ним вимог Податкового кодексу України, що зобов`язують податковий орган розпочати проведення невиїзної перевірки лише після отримання повідомлення про вручення поштового відправлення платнику податків, яким його повідомлялося про проведення перевірки. Початок перевірки без дотримання зазначеного обов`язку порушує право платника податку надавати матеріали, які можуть бути підставами для висновків під час проведення перевірок, оскаржувати її результати та надавати пояснення.

Суд першої інстанції визнав необґрунтованими висновки акту перевірки №671/21-03-13-05/ від 31.08.2016р., що ОСОБА_1 , отримавши дохід у вигляді спадщини не перерахував до бюджету податок на доходи фізичних осіб на суму 9645,50 грн. та не сплатив до бюджету військовий збір за 2015 рік у сумі 2893,65 грн. Судом встановлено, що зазначені висновки акту повністю спростовані наданими відповідачем копіями квитанцій №282 від 04.03.2015р. на суму 9645,50 грн. з призначенням платежу: «*;101;; Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного, ОСОБА_1 ;;;» та №283 від 04.03.2015р. на суму 2893,65 грн. з призначенням платежу: «*;101;; Військовий збір, ОСОБА_1 ;;;». Реквізити вказані в перелічених квитанціях порівняно судом з реквізитами для сплати військового збору та податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, що містяться на податкових повідомленнях-рішеннях № та № від 20.12.2016р., якими податковий орган визначив відповідачу суму податкового зобов`язання, та встановлено їх ідентичність. Зазначене, за висновками суду першої інстанції, свідчить про те, що суми військового збору 2893,65 грн. та податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, в розмірі 9645,50 грн. були сплачені на призначені для відповідних зарахувань рахунки ще 04.03.2015р., тобто більш ніж за 1 рік та 5 місяців до проведеної позивачем перевірки.

При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на відсутність в інтегрованій картці платника податків відомостей про сплату ОСОБА_1 військового збору в сумі 2893,65 грн., зазначивши, що про протилежне свідчить квитанція про сплату №283 від 04.03.2015р., тоді як організація діяльності з ведення оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування покладена на органи Державної фіскальної служби України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п.57.3 ст.57 Кодексу у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно п.п. «е» п.176.1 ст.176 ПКУ платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, з вказаних норм слідує, що у платника податків наявний обов`язок щодо сплати лише узгодженої суми податкових зобов`язань.

Згідно п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Отже, ПК України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку.

Для встановлення визначеній податковим органом сумі грошових зобов`язань статусу узгодженої необхідно, насамперед, довести, що платник податків був обізнаний з наявністю у нього самостійно визначених контролюючим органом сум грошових зобов`язань, які підлягають сплаті.

Відповідно до п.45.1 ст.45 ПКУ платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Відповідно до п.42.1 ст.42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. (п.42.2 ст.42 ПКУ)

При цьому, у відповідності до п.58.3 ст.58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

При зверненні з позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі посилається на те, що заявлена до стягнення сума є узгодженою, набула статусу податкового боргу та до боржника вживалися заходи, спрямовані на її стягнення. Апелянт зазначає, що як акт перевірки, податкові повідомлення-рішення, так і податкову вимогу надіслано контролюючим органом на податкову адресу фізичної особи ОСОБА_1 , однак поштові відправлення повернулися до податкового органу, у зв`язку з чим, на підставі п.58.3 ст.58 ПК України, вони вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки в наявному в матеріалах справи корінці податкової вимоги форми «Ф» від 29.06.2017р. №997-17 не зазначено місцезнаходження платника податків, за яким йому надіслано податкову вимогу.

Відомості щодо адреси надіслання податкової вимоги форми «Ф» від 29.06.2017р. №997-17 неможливо встановити також зі змісту наданої позивачем копії конверту, яким відповідна вимога нібито надсилалась ОСОБА_1 , та який надано Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі при зверненні з даним позовом до суду.

Враховуючи, що ОСОБА_1 заперечує факт надіслання позивачем на його податкову адресу податкової вимоги, а також те, що Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді, належних доказів щодо протилежного не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення податкового боргу.

Більше того, в апеляційній скарзі апелянт за заперечує висновків суду першої інстанції щодо сплати ОСОБА_1 до бюджету податку на доходи фізичних осіб на суму 9645,50 грн. та військового збору за 2015 рік у сумі 2893,65 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 14 лютого 2019 року немає.

А відтак, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук