Справа № 826/4114/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4114/18 Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничук В.П., Аліменко В.О.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2019 у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України про визнання незаконними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» звернулось суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (відповідач-1), Державної фіскальної служби України (відповідач-2) про визнання незаконними та скасування рішень № від 17.01.2018, № від 17.01.2018, № від 17.01.2018, № від 17.01.2018, № 6817/6/99-99-11-02-0225 від 23.02.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2019 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення №1 від 17.01.2018. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в яких просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини справи, невірно застосовано положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та вказано, що в контексті ч. 3 ст. 46 вказаного Закону, вимоги за зобов`язаннями банку зі сплати податків і зборів, що виникли під час ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до ст. 52 Закону.

Представник апелянта та Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Смолій Б.В. в судовому засіданні наполягали на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просили скасувати, а позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів до судового засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, що не заважає розгляду справи за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Матвійчук Г.О. у справі № 757/32147/17-к від 22.06.2017 про призначення позапланової документальної виїзної перевірки ПАТ «Банк Михайлівський» та наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 17.11.2017 за № 2639, Офісом ВПП ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Банк Михайлівський» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні операцій з виплати доходів на користь фізичних осіб та нарахування й сплати податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.05.2017, за результатами якої складено акт №1/28-10-43-01/38619024 від 02.01.2018.

В ході перевірки було встановлено порушення, зокрема, допущені позивачем в частині перерахування єдиного соціального внеску: п.п.1 п.2 ст.6, п.п.1 п.1 ст. 7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у результаті чого: контролюючим органом донараховано єдиного соціального внеску на загальну суму 5392,96 грн, в тому числі: за серпень 2015 року на суму 4968,00 грн; за вересень 2015 року на суму 212,48 грн; за жовтень 2015 року на суму 212,48 грн. Порушення виправлено самостійно у Звітах за вересень, листопад 2015 року на 5392,96 грн; абз.2 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині неповної сплати єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) за травень 2015 року була виплачена заробітна плата (авансові платежі) без одночасної сплати єдиного внеску (у розмірі 36,8%) суму 1311035,46 грн; п.2 ст.24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині прийняття банком платіжних доручень та інших розрахунком документів на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на нараховується єдиний внесок за травень 2015 року на загальну суму 1311035,46 грн.

В результаті виявлених порушень відповідачем було винесено рішення від 17.01.2018:

- №, яким за порушення п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачу донараховано 5392,96 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період серпень - жовтень 2015 року та застосовано штрафні санкції в розмірі 1099,84 грн;

- №, яким на підставі п.6 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, застосовано штрафні санкції у вигляді стягнення суми штрафу в розмірі 10 % таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум 131103,55 грн за період травень 2016 року;

- №, яким до позивача на підставі п.2 ч.12 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за порушення вимог, передбачених ч.2 ст.24 цього Закону, застосовано штрафні санкції у розмірі 1311035,46 грн.;

- №, яким до позивача на підставі ч.9 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано 20% з 01.01.2015 за період з 21.07.2016 по 31.05.2017 штраф у розмірі 764623,47 грн та нараховано пеню у розмірі 224103,68 грн (0,1 % суми недоїмки).

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями відповідача, позивач після процедури адміністративного оскарження, звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, виходив з того, що оскільки рішеннями від 17.01.2018 № , № , № було застосовано штрафні санкції за періоди що передували початку ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», тобто 23.05.2016, то зазначені вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем не було надано суду будь-яких доказів, щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування єдиного внеску за зазначені періоди.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В частині оскарження рішення ДФС України від 23.02.2018 № 6817/6/99-99-11-02-0225 про результати розгляду скарг, суд вказує наступне.

Відповідно до пункту 56.10 статті 56 Податкового кодексу України, рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

У свою чергу, приписами пункту 55.1 статті 55 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно з пунктами 56.2-56.3 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Пунктом 56.6 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно з пунктами 56.8-56.9 статті 56 Податкового кодексу України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частина 1 статті 5 цього ж Кодексу гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відтак, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Зі змісту оскаржуваного рішення ДФС України вбачається, що відповідачем-2 залишено без змін рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 17.01.2018 №, №, №, №, а скарги позивача - без задоволення.

Згідно позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 по справі № 826/3662/16 (адміністративне провадження №К/9901/57675/18) оскаржуване рішення саме по собі не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку.

Відтак, суд першої інстанції вірно вказав, що оскаржуване рішення ДФС України № 6817/6/99-99-11-02-0225 від 23.02.2018 про результати розгляду скарги було прийнято обґрунтовано, та вказане рішення саме по собі не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього певного обов`язку.

В частині оскаржуваних рішень від 17.01.2018 за №№, , , 1, то з акта перевірки вбачається, що перевіркою правильності нарахування єдиного внеску на суми заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, встановлено порушення, зокрема: невірно встановлено розмір єдиного внеску до ФОП на який нараховується єдиний внесок у серпні 2015 року на суму 4968,00 грн. (застосовано розмір єдиного внеску 8,41%, як працюючого інваліда) ОСОБА_1 , що призвело до заниження нарахованого єдиного внеску (у розмірі 36,8%), у звіті за серпень 2015 року на суму 4968,00 грн. та у звіті за вересень 2015 року завищено нарахування єдиного внеску на суму 4968,00 грн. по працівнику ОСОБА_1 , чим порушено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Порушення виправлено самостійно у листопаді 2015 року.

Перевіркою правильності нарахування та утримання єдиного внеску із сум допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, допомоги або компенсації відповідно до законодавства виявлено порушення: занижено суму нарахування єдиного внеску допомоги по тимчасові непрацездатності (у розмірі 33,2%) на загальну суму 424,96 грн, у звітах, а саме: у вересні та жовтні 2015 року, а також завищено суму нарахованого єдиного внеску допомоги по тимчасовій непрацездатності (у розмірі 33,2% в листопаді 2015 року на суму 424,96 грн, чим порушено п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Порушення виправлено самостійно у листопаді 2015 року.

Крім того, перевіркою питань щодо пропорційності сплати єдиного внеску (авансових платежів) одночасно з виплатою сум заробітної плати (доходу), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, встановлено порушення: у травні була виплачена заробітна плата (авансові платежі) без одночасної сплати єдиного внеску (у розмірі 36,8 %) на загальну суму 1311035,46 грн.

Відтак, контролюючим органом вказано, що оскільки позивачем порушено порядок сплати єдиного внеску, в тому числі при отриманні коштів на виплату заробітної плати (авансових внесків) п.1 ч.2 ст.6 абз.2 ч.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за травень 2016 року була виплачена заробітна плата (авансові платежі) без одночасної сплати єдиного внеску (у розмірі 36,8%) на загальну суму 1311035,46 грн., а також позивачем порушено порядок прийняття розрахункових документів для сплати єдиного внеску, в тому числі при отриманні коштів на виплату заробітної плати (авансових внесків) п.2 ст.24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за травень 2016 року на загальну суму 1311035,46 грн.

Разом з тим, правова позиція апелянта обґрунтована тим, що оскаржувані рішення є протиправними, позаяк штраф та пеня застосовані під час процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», а Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банка припиняється застосування до банку, який ліквідується, будь-яких штрафних санкцій.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює такі посилання апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Імперативними приписами пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною одинадцятою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються: фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Колегія суддів вказує на те, що згідно частини 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

У частині десятій статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зазначено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до частини 5 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку має бути завершена не пізніше двох років з дня початку процедури ліквідації банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року.

Згідно пункту 4 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Абзац 1 та 2 частини 3 статті 46 цього ж Закону (у редакції Закону України від 04.07.2014 №1586-VII), встановлює під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов`язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції Закону України від 16.07.2015 № 629-VIII) зазначено, що вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16.07.2015 за №629-VIII, який набрав чинності 12.08.2015, виключено пункт 4 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відтак, вірно вказано судом першої інстанції, що з аналізу частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що даною нормою врегульовано виключно дату з якої припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій, а саме, з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. Натомість абзацом 1 частини 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано саме період під час якого у банківської установи не виникає жодних додаткових зобов`язань, зокрема зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), і таким періодом є строк проведення ліквідації банківської установи, який визначений, зокрема частиною п`ятою статті 44 зазначеного Закону.

Таким чином під час вирішення спірних правовідносин визначальним є саме період під час якого не виникає жодних додаткових зобов`язань, а відтак не може бути застосовано штрафні та фінансові санкції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 по справі № 826/11017/16, де, зокрема вказано, що визначальним в даній справі є саме період під час якого не виникає жодних додаткових зобов`язань, а відтак не може бути застосовано штрафні та фінансові санкції, і відповідно до норм Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (абзац 1 частина 3 статті 46) таким періодом є строк проведення ліквідації банківської установи, а день призначення уповноваженої особи Фонду, що виконує функції з ліквідації, є лише датою з якою, законодавець пов`язав початок припинення нарахування відсотків, штрафів, пені і т.д.

Відтак, внесення змін до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та виключення з 12.08.2015 пункту 4 частини другої статті 46 не впливає на період протягом якого не може бути нараховано штраф (штрафні санкції) та пеню, що визначений частиною 3 статті 46 вказаного Закону.

Разом з тим, Рішенням Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 за № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» та від 13.06.2016 за № 991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з якими 23.05.2016 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Ю.П. від 24.05.2016 за № 27/1 було створено Комісію по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними.

12.07.2016 Правлінням НБУ прийнято постанову № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 за №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича строком на 2 роки з 13.07.2016 по 12.07.2018.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Ю.П. від 13.07.2016 №2 продовжено роботу Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними на строк 6 місяців з дня початку ліквідаційної процедури ПАТ «Банк Михайлівський».

В контексті викладеного, та враховуючи, що початком процедури ліквідації було 23.05.2016, колегія суддів погоджується з тим, що спірні рішення від 17.01.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за період серпень, вересень, жовтень 2015 року, а також № про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею суми витрат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) за період 19.05.2016, 20.05.2016 та № про застосування штрафних санкцій за порушення вимог, передбачених ст.24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період 19.05.2016, 20.05.2016, були винесені правомірно, позаяк застосовані за періоди що передували початку ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 14.06.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя В.П. Мельничук

Суддя В.О. Аліменко