Справа № 440/1066/19
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/1066/19
Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лайко О.В.,

позивачів (законних представників) - ОСОБА_1 , ОСОБА_3,

представника відповідача - Солопа І.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, що полягає у відсутності дій щодо виключення з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків всіх відомостей про малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання виключити картку платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 дата реєстрації у державному реєстрі 08.11.2016 ОДФС КОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області № бланка картки 1603-16-06244 від 17.11.2016 та всі відомості про нього.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що відповідач безпідставно відмовляє у виключенні з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків їхнього малолітнього сина ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

26 квітня 2019 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву у яком останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на, що Податковим кодексом передбачено два способи ведення обліку фізичних осіб - платників податків в Державному реєстрі: за реєстраційними номерами облікових карток платників податків або за прізвищем, ім`ям по батькові та серією і номером паспорта, а тому виключення особи з обліку за реєстраційним номером облікових карток платників податків без поставлення на облік за прізвищем, ім`ям по батькові та серією і номером паспорта є неможливим.

07 травня 2019 року позивачами до суду подано відповідь на відзив у які вони посилалися на те, що їх неповнолітній син ОСОБА_4 не має, не одержує та не передає об`єктів оподаткування та не проводить жодного виду діяльності яка б мала оподатковуватися у відповідності до вимог Податкового кодексу України.

Позивачі в судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 16.10.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 до Головного управління ДФС України у Полтавській області подано заяву про виключення з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків всіх відомостей про малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за релігійними переконаннями.

Відповідач своїм листом від 01.11.2018 №3297/Р/16-31-08-01-18 повідомив, вилучення інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків неможливо. Якщо фізична особа, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера, зобов`язана особисто подати відповідному контролюючому органу Повідомлення за ф. №1П, яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі та пред`явити паспорт громадянина України.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивачі звернулися до суду з цим позовом.

Абзацом 1 пункту 70.1 ст. 70 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр). До Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які є: громадянами України; іноземцями та особами без громадянства, які постійно проживають в Україні; іноземцями та особами без громадянства, які не мають постійного місця проживання в Україні, але відповідно до законодавства зобов`язані сплачувати податки в Україні або є засновниками юридичних осіб, створених на території України.

Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків затверджено наказом Міністерства фінансів України №822 від 29 вересня 2017 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2017 року за N1306/31174.

Пунктом 1 розділу IV вказаного положення встановлено, що Державний реєстр формується на основі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів.

Статтею 15 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до статі 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Згідно з статтею 30 цього Кодексу цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 31 вказаного Кодексу встановлено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду.

Відповідно до статті 32 Цивільного кодексу України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

Згідно з статтею 188 Кодексу законів про працю України не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років. За згодою одного із батьків або особи, що його замінює, можуть, як виняток, прийматись на роботу особи, які досягли п`ятнадцяти років. Для підготовки молоді до продуктивної праці допускається прийняття на роботу учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних і середніх спеціальних навчальних закладів для виконання легкої роботи, що не завдає шкоди здоров`ю і не порушує процесу навчання, у вільний від навчання час по досягненні ними чотирнадцятирічного віку за згодою одного з батьків або особи, що його замінює.

Частинами першою та другою статті 242 Цивільного кодексу України встановлено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною.

Системно аналізуючи наведенні положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що фізична особа стає платником податків в розумінні Податкового кодексу України після отримання можливості працювати та самостійно розпоряджатися своїми доходами, а саме після досягнення 14 років. До досягнення особою чотирнадцятирічного віку платниками податків за таку особу є її батьки, опікуни, піклувальники.

Отже, включенню до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів підлягають відомості лише про осіб які досягли 14 років.

Абзацом 2 пункту 70.1 ст. 70 Податкового кодексу України встановлено, що облік фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Судом встановлено, що заява подана батьками неповнолітнього ОСОБА_4 до ГУ ДФС України в Полтавській області про виключення з Державного реєстру інформації про їх малолітнього сина обумовлена їх релігійними переконаннями на підтвердження чого на підтвердження чого суду надано свідоцтва про хрещення та про вінчання.

Відмовляючи у виключенні з Державного реєстру інформації про ОСОБА_4 відповідач виходив з того, що заяви не подано його паспорт.

Надаючи оцінку вказаному доводу, суд виходить з наступного.

Пунктом 2 положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N2503-XII встановлено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Отже, відповідно до положень чинного законодавства позивачі найближчі 8 років не зможуть виконати вимоги податкової та надати паспорт свого малолітнього сина.

Системно аналізуючи наведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що обов`язок щодо подання паспорту стосується лише повнолітніх осіб, а включення до Державного реєстру інформації про малолітніх осіб взагалі не є обов`язковим так як вони не можуть отримувати жодних доходів та в повній мірі не можуть володіти об`єктами оподаткування, розпорядження вказаними об`єктами за них здійснюють їх законні представники.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_3 ) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Полтавській області щодо невиключення інформації про ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Полтавській області виключити з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків усю інформацію про ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1536,80 грн (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07 червня 2019 року.

Суддя С.С. Бойко