Справа № 480/4515/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 р. Справа № 480/4515/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.01.2019, суддя Л.М. Опімах, повний текст складено 31.01.19 по справі № 480/4515/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Сергія Вікторовича

до Управління Держпраці у Сумській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправною і скасувати постанову Управління Держпраці у Сумській області № СМ2021/187/АВ/ТД-ФС від 22.11.2018 року про накладення на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 штрафу у розмірі 223380 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною і скасовано постанову Управління Держпраці у Сумській області № СМ2021/187/АВ/ТД-ФС від 22.11.2018 року про накладення на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 штрафу у розмірі 223380 грн.

Управління Держпраці у Сумській області, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог зазначило, що за своїм характером відносини між позивачем та особами, що виконували роботи за цивільно-правовими договорами, є трудовими, однак, трудові договори не укладались, трудові відносини не було оформлені, що є підставою для притягнення відповідача до відповідальності за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Позивач, представник відповідача заперечували проти вимог апеляційної скарги, вважали рішення суду першої інстанції таким, що не підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, 30.10.2018 року Управлінням Держпраці у Сумській області здійснене інспекційне відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 . щодо дотримання трудового законодавства в частині належного оформлення трудових відносин.

За наслідками перевірки складений акт № СМ 2021/187/АВ від 30.10.2018 року, у якому зроблений висновок про допуск позивачем до виконання робіт без оформлення трудового договору працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

На підставі зазначеного акту Управлінням Держпраці у Сумській області винесено постанову № СМ 2021/187/АВ /ТД-ФС від 22.11.2018 року про накладення на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 штрафу у розмірі 223380 грн.

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу позивач звернувся до суду із відповідним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та фізичними особами Грищенко С.М., Старцевою Г.М. існували саме цивільно-правові відносини, оформлені цивільно-правовими договорами про виконання робіт, а не трудові відносини, з огляду на що підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення трудового законодавства відсутні.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 р. № 877-V (далі - Закон №877-V).

Статтею 1 Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295.

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

У даному випадку за підсумками проведення перевірки Фізичної особи-підприємця Кравченка С.В. встановлено допущення позивачем до роботи 2 працівників ОСОБА_5 С.М ОСОБА_6 , Старцевої Г.М., без оформлення трудового договору, чим порушено вимоги ст. 24 КЗпП України.

Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За визначенням ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 1 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Колегія суддів зазначає, що діяльність працівника в рамках трудового договору характеризується наступними правовими ознаками: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); не на свій страх і ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Такі ознаки трудового договору визначені положеннями КЗпП України та іншими законодавчими актами, що регулюють трудові відносини: Закон України «Про відпустки», Закон України «Про оплату праці», Закон України «Про колективні договори і угоди», Закон України «Про охорону праці».

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 839 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик; предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт, за наслідками яких замовник зобов`язується оплатити підрядникові виконану ним роботу, тобто предметом є кінцевий результат, а не процес праці; метою договору підряду є отримання певного матеріального результату.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 року по справі № 127/21595/16-ц, зазначивши, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Судовим розглядом встановлено, що Фізичною особою-підприємцем Кравченко С.В. укладені цивільно-правові договори із Грищенко С.М. № 08/17 від 16.08.2017 року, № 01/06 від 01.06.2018 року та ОСОБА_7 Г.М. № 16/07 від 16.07.2018 року, предметом яких є виконання робіт, зокрема з перевірки, очищення димових вентиляційних каналів житлових будинків і споруд в Буринському, Білопільському та Липоводолинському районах Сумської області.

За умовами зазначених договорів виконавці ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) самостійно організовують виконання роботи, в тому числі використовують власні засоби та матеріали, не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку.

Однак, колегія суддів зазначає, що у зазначених договорах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не вказана одиниця виміру, ціна за одиницю, тобто не визначено конкретного обсягу роботи під час укладання договорів.

Так, п. 2 договорів містить визначення обов`язків виконавця, зокрема:

- п. 2.1. виконання періодичної перевірки та очищення димових вентиляційних каналів та огляд оголовків.

- п. 2.2. по заявкам мешканців виконання послуг по очищенню димових, вентиляційних каналів, про що скласти акт.

- п. 2.3. при необхідності виконання ремонту димових вентиляційних каналів та оголовків.

Також за умовами укладених договорів вартість послуг (робіт) визначена наперед у загальній сумі. Однак оплата за послуги здійснюється поетапно, після підписання акту виконаних робіт, що підписаний сторонами.

За наслідками проведених робіт складались акти приймання наданих послуг та підписувались позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Із наданих актів приймання наданих послуг встановлено, що останні не містять даних щодо обсягу виконаних робіт (наданих послуг), зазначено, що виконавцем - Грищенко С.М., Старцевою Г.М., виконувалась періодична перевірка та очищення димових вентиляційних каналів та огляд оголовків, що не надає можливості встановити, яким чином визначалась вартість виконаних робіт.

Аналіз змісту наданих документів (договорів, актів приймання наданих послуг) показує, що предметом вказаних договорів є сам процес праці, а не її кінцевий результат, оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 систематично виконувались певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи у встановлений строк.

При цьому, праця за цими договорами не є юридично самостійною, здійснюється у межах діяльності фізичної особи-підприємця з систематичним виконанням трудових функцій.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підпорядковувались вимогам нормативних актів з питань охорони праці Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , що підтверджується копією Журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці із підписами ОСОБА_3 від 02.07.2016 року, 02.10.2016 року, 05.01.2017 року, 05.04.2017 року, 04.07.2017 року, 16.08.2017 року, 03.10.2017 року, 03.01.2018 року, 02.04.2018 року, 02.07.2018 року, 31.08.2018 року, 26.10.2018 року, ОСОБА_4 від 16.07.2018 року як пічників.

Згідно з п. 6.1 розділу 6 НПАОП 0.00-4.12-05 Типового положення про навчання та перевірку знань з питань охорони праці працівники, під час прийняття на роботу та періодично, повинні проходити на підприємстві інструктажі з питань охорони праці, надання домедичної допомоги потерпілим від нещасних випадків, а також з правил поведінки та дій при виникненні аварійних ситуацій, пожеж і стихійних лих.

Відповідно до ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Також, ст. 153 КЗпП України на власника або уповноважений ним орган покладено систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони.

Таким чином, проведення з працівниками інструктажів на робочому місці, що підтверджено підписами ОСОБА_3 . та ОСОБА_4 у журналі інструктажу, свідчить про виконання обов`язку позивача як роботодавця вимог КЗпП України, та додатково підтверджує наявність саме трудових відносин між сторонами, а не цивільно-правових за договорами надання послуг.

Крім того, відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 64. Будівельні, монтажні та ремонтно-будівельні роботи, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 21.02.2000 року № 32, до завдань та обов`язків пічника віднесено виконання періодичної перевірки, очищення димових вентиляційних каналів житлових будинків і споруд та огляд оголовків.

Таким чином, обсяг обов`язків Грищенка С.М. та Старцевої Г.М., з якими позивач уклав цивільно-правові договори про надання послуг, та послуги, які надані даними особами, відповідають обов`язкам працівника за конкретною посадою, що свідчить про трудовий характер відносин між вищезазначеними особами та позивачем, а не цивільно-правовий.

Додатком 6 до Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1107, визначений Перелік видів робіт підвищеної небезпеки, які виконуються на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази роботодавця вимогам законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки.

Так, обстеження, ремонт і чищення димарів, повітропроводів відносяться до робіт підвищеної небезпеки відповідно до вказаного Порядку віднесено до робіт підвищеної небезпеки.

Отже, роботи, що виконувались ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за умовами договорів, а саме виконання періодичної перевірки, очищення димових вентиляційних каналів житлових будинків і споруд та огляд оголовків, є робами підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (далі - дозвіл).

Порядок видачі дозволів або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, переліки видів робіт, машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, проведення або експлуатація (застосування) яких потребує отримання дозволу, та граничні розміри тарифів на проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, висновок якої є підставою для видачі дозволів, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1107 затверджено Порядок видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Згідно з п. 12 Додатку 6 Порядку № 1107 обстеження, ремонт і чищення димарів, повітропроводів виконуються на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази роботодавця вимогам законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» декларація відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства (далі - декларація) - документ, яким суб`єкт господарювання повідомляє адміністратора або представника відповідного дозвільного органу про відповідність своєї матеріально-технічної бази вимогам законодавства.

Пунктом 21 Порядку № 1107 визначено, що виконання робіт підвищеної небезпеки, що зазначені в додатку 6 здійснюється роботодавцем на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці.

Із матеріалів справи встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 . має дозвіл № НОМЕР_1 на виконання обстеження, ремонт та чищення димарів, повітропроводів, що виданий Територіальним управлінням Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України в Сумській області на підставі заяви власника від 10.11.2014 року, експертного висновку ДП «Сумський експертно-технічний центр» № 059.01.2.01-0693.14 від 19.09.2014 року, терміном дії з 17.11.2014 року до 17.11.2019 року.

При цьому, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідних дозволів на проведення таких робіт не мають.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що оскільки подає декларацію відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства та отримує дозвіл на виконання конкретних видів робіт фізична особа-підприємець (роботодавець), то роботи підвищеної небезпеки, визначені таким дозволом, можуть виконуватись виключно працівниками такого роботодавця, а не особами, що надають послуги за цивільно-правовими договорами, за умови відсутності у них дозволів на виконання таких робіт.

Отже, колегія суддів зазначає, що до виконання робіт із обстеження, ремонту та чищення димарів, повітропроводів у даному випадку могли бути допущені виключно наймані працівники Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , а не особи, з якими останнім укладено цивільно-правові договори щодо надання певних послуг.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що відносини за цивільно-правовими угодами, укладеними між позивачем та вказаними особами, фактично є трудовими.

При цьому, оформлення таких трудових відносин шляхом підписання трудового договору, видання відповідного наказу чи розпорядження роботодавця чи уповноваженого ним органу, позивачем проведено не було, з огляду на що колегія суддів вважає обґрунтованим висновок відповідача щодо порушення позивачем вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови Управління Держпраці у Сумській області № СМ2021/187/АВ/ТД-ФС від 22.11.2018 року про накладення на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 штрафу у розмірі 223380 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Сумській області - задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 по справі № 480/4515/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов А.О. Бегунц
Постанова складена в повному обсязі 14.06.19.