Справа № 607/7900/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5411/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2019 року у справі № 607/7900/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №067515 від 19 березня 2019 року,-

суддя в 1-й інстанції - Герчаківська О.Я,

час ухвалення рішення - 25 квітня 2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 25 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

29.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №067515 від 19 березня 2019 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що керував автомобілем марки Volkswagen Touran, реєстраційний номер НОМЕР_1 без оригіналу прав водія, а з тимчасовим посвідченням. позивач вважає, що як водій, він відзначається особливою уважністю та беззастережно дотримується всіх правил дорожнього руху, тому вважає, що вказана постанова є незаконною та необґрунтованою. У позивача при собі було тимчасове посвідчення прав водія, оригінал водійських прав знаходився в Управлінні патрульної поліції в Тернопільській області, про що інспектор знав особисто. Пішохода він пропустив і почав рух, коли вже поїхав автомобіль, який був перед ним. Позивач просив суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ВР № 067515 від 19 березня 2019 року, якою його притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., а провадження у справі закрити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у позовних вимогах відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального, процесуального та морального права а також фактичним обставинам справи, а його дії не призвели до жодних наслідків. Суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та визнав встановленими недоведені обставини, формально та упереджено підійшов до вирішення спору.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд при вирішенні спору не врахував, що позивач фактично має посвідчення водія, яке внесене в загальну інформаційну базу, не позбавлений права керувати транспортним засобом, а на момент зупинки працівнику поліції був пред`явлений тимчасовий дозвіл серії ПК№079568. Тимчасовий дозвіл не був своєчасно замінений на посвідчення з вини Управління патрульної поліції в Тернопільській області. Апелянт наголошує, що автомобіль є вкрай необхідним засобом пересування, виданим Управлінням соціального забезпечення Тернопільської області. ОСОБА_1 зазначає, що саме пішохід порушив правил дорожнього руху, не переконався у безпечності переходу вулиці в темну пору доби.

Просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2019 року.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у позивача водійських прав ним не заперечується, їх оригінал ОСОБА_1 отримав 20 березня 2019 року в Управлінні патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, про що власноруч розписався на картці обліку адміністративного правопорушення. Тимчасовий дозвіл Серія ПК №079568 від 04 грудня 2018 року, термін дії якого не перевищує тримісячного терміну з часу тимчасового вилучення посвідчення водія, на час складення оскаржуваної постанови втратив чинність. Правилами дорожнього руху визначено, що пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а тому відхиляє твердження позивача про те, що пішоходи в цьому випадку самі порушили правила дорожнього руху.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач 19 березня 2019 року о 19 год. 45 хв. в м. Тернополі керував автомобілем марки Volkswagen Touran, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Постановою про адміністративне правопорушення серії ВР № 067515 від 19 березня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті стаття 14 Закону України "Про дорожній рух", учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про дорожній рух" право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Відповідно до Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1086 посвідчення водія тимчасово вилучається за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення ( 80731-10,80732-10 ), за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. До винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили поліцейський видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 067515 від 19 березня 2019 року, водій ОСОБА_1 19 березня 2019 року о 19 год. 45 хв., керуючи автомобілем «Volkswagen Touran», р.н. НОМЕР_2 , в м. Тернополі по проспекту С. Бандери, 36, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надав перевагу в русі пішоходам, які знаходилися на пішохідному переході, а також не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги пунктів 15.1, 2.1 (А) Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Стаття 126 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, тимчасовий дозвіл виданий 04.12.2018 року. Термін його дії складає 3 місяці, тобто станом на 19.03.2019 року термін дії тимчасового дозволу на керування транспортним засобом закінчився. В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що саме з вини Управління патрульної поліції в Тернопільській області тимчасовий дозвіл не був своєчасно замінений на посвідчення. Проте в доведення цього твердження доказів не надав.

Щодо порушення ч.1 статті 122 КУпАП, а саме того, що керуючи автомобілем, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позивач не надав перевагу в русі пішоходам, які знаходилися на пішохідному переході колегія суддів зазначає наступне. Згідност. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Посилання позивача на те, що саме пішохід порушив правила дорожнього руху, не переконавшись в безпечності свого переходу не відповідають дійсності, що підтверджується записом із реєстратора поліцейського автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2019 року у справі № 607/7900/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №067515 від 19 березня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 12.06.2019 року