Справа № 805/3757/18-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 р. Справа№805/3757/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Христофорова А.Б.,

за участю секретаря Білоусової К.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , та ФОП ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради, в якому позивачі просили суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Маріупольської міської ради від 25 квітня 2018 року № 7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по проспекту Миру від вулиці Грецької до вулиці Леваневського в Центральному районі міста».

В обґрунтування позову зазначено, що позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , та ФОП ОСОБА_2 є користувачами земельних ділянок, які були передані їм у строкове платне користування згідно із рішеннями Маріупольської міської ради, на підставі договорів оренди земельних ділянок.

Крім того, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на підставі договору дарування від 23 червня 2014 року є співвласниками у рівних долях нежитлової будівлі (магазин), загальною площею 23,8 кв.м., розташованої на орендованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, а позивачка ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 08 лютого 2012 року, є власником нежитлової будівлі, торгівельного павільйону «А-1» з майданчиком «а», загальною площею 13.1 кв.м. розташованої на орендованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2.

25 квітня 2018 року на сесії Маріупольської міської ради було ухвалене рішення №7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по проспекту Миру від вулиці Грецької до вулиці Леваневського в Центральному районі міста», відповідно до якого Маріупольська міська рада вилучає у позивачів з користування земельні ділянки, та викупає розташовані на них об`єкти нерухомого майна.

Так, у травні 2018 року, позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були отримані повідомлення Маріупольської міської ради, про прийняте рішення щодо викупу об`єктів нерухомого майна для суспільних потреб, в яких повідомлено про прийняте рішення, а також про викуп об`єктів нежитлової нерухомості розташованих на орендованих земельних ділянках, за 50000,00 грн.В повідомленні зазначено також, що земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що підлягають викупу, для проведення капітального ремонту, у визначеному законодавством порядку, будуть передані в постійне користування комунальному підприємству «Міське управління капітального будівництва» для проведення капітального ремонту проспекту Миру.

Позивачі вважають, що таке рішення відповідача №7/30-2782 від 25 квітня 2018 року, «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по пр. Миру від вул. Грецької до вул. Леваневського в Центральному районі міста», прийняте Маріупольською міською радою без відповідних повноважень, є незаконним, не конституційним, та таким, що підлягає скасуванню.

Так, в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» № 1559, та ст. 151 Земельного кодексу України, якою передбачений обов`язок юридичних осіб, зацікавлених у викупі земельних ділянок, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності, погодження з власниками землі, до початку проведення проектних робіт, крім викупу земельних ділянок з підстав, що допускають можливість їх примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності, і органами державної влади, або органами місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, місце розташування об`єкта, розмір земельної ділянки та умови її викупу з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об`єктів та умови проживання населення і охорону довкілля, ані КП «Міське управління капітального будівництва», ані інші юридичні особи, не звертались до Маріупольської міської ради із клопотаннями щодо вилучення земельних ділянок, які перебувають у користуванні позивачів, та об`єктів нерухомого майна, які перебувають у їх власності, для суспільних потреб.

Крім того зазначено, що ініціатива щодо викупу земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, для суспільних потреб може належати лише органам виконавчої влади чи органам місцевого самоврядування, спеціальним адміністраціям щодо управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду, особам, які отримали спеціальний дозвіл (ліцензію) на користування надрами, і підприємствам, які здійснюють будівництво, капітальний ремонт, реконструкцію, експлуатацію об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури, захисних гідротехнічних споруд і які погодили місце розташування таких об`єктів у випадках та в порядку, визначених статтею 151 Земельного кодексу України, разом з тим, з оскаржуваного рішення є незрозумілим хто є ініціатором викупу.

Також зауважено, що власник земельних ділянок в особі територіальної громади зобов`язаний встановити відповідність майбутнього капітального ремонту та реконструкції існуючій містобудівній документації, а саме - плану зонування території м. Маріуполь та генеральному плану міста Маріуполь. У разі, якщо у генеральному плані міста та у плані зонування території міста Маріуполь не передбачено (заплановано) проведення робіт із капітального ремонту та реконструкції за рахунок вилучення земельних ділянок та об`єктів нерухомого майна, що на них розташовані, відповідний орган місцевого самоврядування зобов`язаний був внести відповідні зміни до містобудівної документації.

Посилаючись на те, що нерухоме майно позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було побудоване та зареєстроване до 2012 року, то під час розробки та затвердження генерального плану міста Маріуполь та плану зонування території міста вже були враховані існуючі у м. Маріуполь об`єкти нерухомого майна. Крім того, згідно із генеральним планом міста Маріуполь та планом зонування території міста Маріуполь, територія, що нібито підлягає реконструкції та капітальному ремонту, не відноситься до об`єктів транспортної інфраструктури та до допоміжних об`єктів, у зв`язку із чим, враховуючи цільове використання земельних ділянок по проспекту Миру у м. Маріуполь, визначених у генеральному плані міста та плані зонування території м. Маріуполь, до об`єктів нерухомого майна позивачів не може застосовуватись підстави викупу, визначені у ст. 8-9 Закону №1559 щодо вилучення земельних ділянок для суспільних потреб з підстав проведення будівництва, капітального ремонту, реконструкції та обслуговування лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури, пов`язаних з обслуговуванням відповідної територіальної громади села, селища, міста (доріг, мостів, естакад, газо- та водопроводів, ліній електропередачі, зв`язку, аеропортів, нафтових та газових терміналів, електростанцій), та об`єктів, необхідних для їх експлуатації, тощо. В порушення зазначених вимог ст.ст. 8-9 Закону №1559, ст. 17 Закону №5496 Маріупольською міською радою та її виконавчими органами не було розроблено, винесено на розгляд міської ради, та не було прийнято та пройдено експертизу рішення про внесення змін до генерального плану міста Маріуполь та плану зонування території м. Маріуполь.

Крім того, зазначено, що як видно з резолютивної частини оскаржуваного рішення, Маріупольською міською радою в п. 2 зазначеного рішення, було визнано такими, що втратили чинність: «п. 2.3. підпункти 1.1.1., 1.1.3, 1.1.5, 1.1.6 пункту 1 рішення Маріупольської міської ради від 26.11.2013 року №6/31-3945 «О возобновлении сроков аренды земельных участков для эксплуатации объектов бытового обслуживания населения в Жовтневом, Ильичевском, Приморском районах города физическому лицу-предпринимателю ОСОБА_2 »; «п. 2.5. пункти4, 5, підпункт 7.2., пункту 7 рішення Маріупольської міської ради від 30.12.2014 року №6/42-4930 «О прекращении права аренды земельного участка гражданину ОСОБА_5 и предоставлении земельного участка по АДРЕСА_1 гражданам ОСОБА_4 , ОСОБА_6 », та «п. 2.7. пункти 4-6, 8 рішення Маріупольської міської ради від 18.06.2013 року №6/28-3376 «О прекращении права аренды земельного участка физическому лицу-предпринимателю ОСОБА_7 и предоставлении земельного участка по АДРЕСА_2 гражданке ОСОБА_1 », пункт 13 рішення Маріупольської міської ради від 10.07.2014 року №6/40-4673 «О внесении изменений в решения Мариупольскогого родского совета».

Позивачі вважають, що зазначені пункти рішення прийняті в грубе порушення вимог Конституції України, оскільки відповідно до п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року, № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

На підставі рішень Маріупольської міської ради, які визнаються такими, що втратили чинність згідно із пунктом 2 оскаржуваного рішення, а саме: від 26.11.2013 року №6/31-3945, від 30.10.2014 року №6/42-4930, та від 18.06.2013 року №6/28-3376, між позивачами та відповідачем були укладені договори оренди земельних ділянок, які підтверджують той факт, що перелічені рішення Маріупольської міської ради №6/31-3945, №6/42-4930, та №6/28-3376 - є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання, шляхом укладення відповідних договорів, у зв`язку із чим, вони не можуть в подальшому бути скасованими органом місцевого самоврядування.

Крім того зазначено, що пункт 4 оскаржуваного рішення, яким ухвалено розірвати вище перелічені договори оренди земельних ділянок, та пункт 5 рішення щодо внесення змін до договорів оренди земельних ділянок, прийняті відповідачем в порушення вимог Закону України «Про оренду землі», Земельного та Цивільного кодексів України, якими передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, а також те, що договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, у зв`язку із чим, враховуючи відсутність підстав для дострокового розірвання договорів оренди землі, в даному випадку підставою для розірвання зазначених договорів, чи внесення змін до них, може бути виключно рішення суду.

Зазначено також, що оскаржуване рішення відповідача не містить зазначення а ні суб`єкта оціночної діяльності, а ні відомостей про звіти про оцінку нерухомого майна, а ні його вартості згідно із звітами.

Крім того зауважено, що «суспільна необхідність» характеризується як нагальна та невідкладна потреба у земельній ділянці, яка не може бути задоволена в інший спосіб, ніж примусове відчуження земельної ділянки у власника, в той час як термін «суспільна потреба» відрізняється меншою категоричністю та припускає вдоволення такої потреби в інший спосіб, ніж примусове вилучення. Таким чином, в разі існування суспільної потреби, викуп земельної ділянки у власника є лише однією з можливостей для вдоволення такої потреби, бо сама потреба не вимагає негайного задоволення, тому вилучення в такому випадку припускається лише за згодою власника землі.

Посилаючись на недостатність законодавчо встановлених підстав для прийняття відповідного рішення та порушення процедури прийняття, встановленої Законом №1559, позивачі вважають, що прийняте рішення порушує принцип рівності перед законом, порушує необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для їх прав, свобод та інтересів, а також цілями, на досягнення яких це рішення спрямоване, вважають, що воно направлене на позбавлення їх права власності на об`єкти нерухомого майна та права користування земельними ділянками, у зв`язку із чим просили суд скасувати його, як незаконне.

Ухвалами Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2018 року даний позов був залишений без руху, та відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

06 червня 2018 року ухвалою суду заяву про забезпечення позову було повернуто позивачам без розгляду.

05 червня 2019 року позивачами усунуті недоліки позову.

Ухвалою суду від 11 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

19 червня 2018 року ухвалою суду заяву про забезпечення позову було повернуто позивачам без розгляду.

22 червня 2018 року ухвалою суду було відмовлено у задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 25 червня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2018 року, апеляційна скарга позивачів на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, повернута апелянтам.

Ухвалою суду від 30 липня 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

30 липня 2018 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 03 серпня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі.

15 серпня 2018 року постановою Донецького апеляційного адміністративного суду відмовлено у задоволенні апеляційної скарги позивачів на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року, за клопотанням представників сторін, провадження у справі було зупинене.

Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року провадження у справі поновлене.

Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представників позивачів про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року, за клопотанням сторони позивачів провадження у справі зупинене.

Ухвалою суду від 24 вересня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишені без розгляду.

24 вересня 2018 року ухвалою суду провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування пунктів 1.1., 1.2., 1.3., 1.8., 1.9., 1.10., 1.11., 1.12., 1.14., 1.15., 1.16., 2.1., 2.2., 2.4., 2.5., 2.6., 2.8., 2.9., 3., 4.1., 4.2., 4.3., 4.5., 4.6., 4.7., 4.9., 4.10., 5.3., 6.1., 6.2., 6.3., 6.5., 6.6., 6.7., 7., 7.1., 7.2., 7.3., 8., 9., 10., 11 рішення Маріупольської міської ради № 7/30-2782 від 24 травня 2018 року, - закрите.

24 вересня 2018 року ухвалою суду провадження у справі зупинене, за клопотанням сторін, до 22 жовтня 2019 року.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року провадження у справі зупинене до набрання законної сили рішенням суду у справі № 200/10457/18-а.

13 травня 2019 року ухвалою суду провадження у справі поновлене.

Ухвалою суду від 13 травня 2019 року закрито підготовче провадження, та справу призначено до судового розгляду по суті.

30 липня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Так, щодо тверджень позивачів про порушення Маріупольською міською радою при ухваленні спірного рішення вимог ст. 7 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» (далі Закон 1559), та ст. 151 Земельного кодексу України, з тих підстав, що КП «Міське управління капітального будівництва» не зверталось до Маріупольської міської ради з клопотанням про вилучення таких земельних ділянок, відповідач зазначив, що такі посилання є безпідставними, оскільки положення ст. 151 Земельного кодексу України застосовуються у випадку якщо земельна ділянка, яка підлягає викупу для суспільних потреб, перебуває у власності громадян чи юридичних осіб. Власником же земельних ділянок, які вилучаються для суспільних потреб на підставі рішення Маріупольської міської ради від 25 квітня 2018 року № 7/30-2782є територіальна громада в особі Маріупольської міської ради, а земельні ділянки перебувають у користуванні позивачів на підставі договорів оренди.

Крім того відсутня необхідність у застосуванні положень ст. 151 Земельного кодексу України та ч. 2 ст. 7 Закону 1559 в частині погодження місця розташування об`єкта, оскільки земельні ділянки, які вилучаються, надаються КП «Міське управління капітального будівництва» для проведення капітального ремонту вулиць, а не для розміщення будь-яких об`єктів.

Щодо тверджень позивачів про відсутність в рішенні зазначення ініціатора викупу, відповідач зазначив, що Законом № 1559 передбачений викуп органами місцевого самоврядування не тільки земельних ділянок, а й інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені. Пунктом 6 оскаржуваного рішення міської ради, передбачений викуп виключно об`єктів нерухомості (нежитлові будівлі), які належать позивачам для суспільних потреб за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Провести процедуру викупу нерухомих об`єктів, відповідно до п. 7 оскаржуваного рішення, доручено Департаменту по роботі з активами міської ради, яким на адресу власників нерухомого майна, що підлягає викупу, були направлені листи-повідомлення про намір здійснити викуп нерухомого майна в порядку передбаченому ст.ст. 9, 10 Закону 1559, у зв`язку із чим, враховуючи, що Департамент по роботі з активами міської ради є структурним підрозділом Маріупольської міської ради, ініціатором викупу є саме Маріупольська міська рада.

Щодо посилання позивачів на порушення міською радою положень ст.ст. 8,9 Закону 1559, відповідач зазначив, що зазначені статті визначають повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо викупу земельних ділянок, та інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, для суспільних потреб, та зазначеними статтями будь-яких дій на які посилаються позивачі, - взагалі не обумовлено.

Стосовно тверджень позивачів про те, що пункт 4 оскаржуваного рішення, щодо розірвання договорів оренди земельних ділянок, прийнятий відповідачем з порушенням вимог Закону України «Про оренду землі», Земельного та Цивільного кодексів України, то відповідач зауважив, що статтею 32-1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди земельної ділянки державної чи комунальної власності може бути розірваний у разі прийняття рішення про використання земельної ділянки для розміщення об`єктів, визначених частиною першою статті 7 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності". Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частинами 1,3 ст. 653 ЦК України, також передбачено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Посилаючись на п. 11.3 договорів оренди, яким передбачено припинення дії договору у разі викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом, відповідач наголосив, що п. 4 оскаржуваного рішення прийнятий з дотриманням вимог діючого законодавства.

31 травня 2019 року від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення по справі, в яких повідомлено про те, що оскаржуване рішення Маріупольської міської ради від 25 квітня 2018 року № 7/30-2782 на даний час жодним чином не порушує права позивачки ФОП ОСОБА_2 як орендаря земельних ділянок, оскільки рішеннями Маріупольської міської ради від 24.10.2018 року №7/36-3272, від 24.10.2018 №7/36-3273, та від 24.10.2018 року №7/36-3274ФОП ОСОБА_2 було відмовлено у поновленні строку оренди спірних земельних ділянок розташованих за адресами: АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_1 . За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, інше речове право, а саме право оренди зазначених земельних ділянок припинено, крім того, актами комісійного обстеження від 27.05.2019 року встановлено, що зазначені земельні ділянки є звільненими та не використовуються, у зв`язку із чим, в даному випадку, відповідач вбачає відсутність предмета спору.

З приводу позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 15 Закону 1559, у разі неотримання згоди власника земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з викупом цих об`єктів для суспільної необхідності, зазначені об`єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність. Примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності здійснюється за рішенням суду.

Враховуючи, що позивачкою ОСОБА_1 у даній справі оскаржується рішення Маріупольської міської ради, яким ухвалений викуп об`єкту нерухомого майна, що їй належить, з мотивів суспільної потреби, враховуючи, що предметом оскарження до суду в іншій справі №200/10457/18-а,була законність експертного звіту щодо оцінки цього об`єкта нерухомості, Маріупольська міська рада вважає що таким чином, позивачкою ОСОБА_1 не надано згоди на викуп об`єкту нерухомості, що обумовило необхідність звернення Маріупольської міської ради до суду з позовом про примусове відчуження цього об`єкта нерухомого майна для суспільних потреб (справа №850/3/19 за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про примусове відчуження об`єкту нерухомого майна для суспільних потреб).

Зазначено також, що Маріупольською міською радою перед поданням позовної заяви про примусове відчуження об`єкту нерухомого майна, було здійснено дії про визначення вартості цього майна, за наслідками чого був отриманий звіт про оцінку майна торгівельного павільйону (Літ. А-1), загальною площею 22,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від 2018 року, а також позитивна рецензія на нього. Отже вважають що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У судове засідання позивачі ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 , та їх представник Такаджі Є. Ф ., яка діє на підставі ордера, серія: АА №125694 від 18 травня 2018 року, не з`явились. Представником позивачів до суду подано клопотання про відкладення розгляду справи з підстав перебування її у відпустці у період часу з 31 травня 2019 року по 13 червня 2019 року.

Представник відповідача Маріупольської міської ради Зінов`єв І.Г., який діє на підставі довіреності №23.3-29927-01 від 15 червня 2018 року, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій розгляд справи просив проводити у його відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Керуючись положеннями п. 2ч. 3 ст. 205 КАС України, за якими, суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки, суд приходить до висновку про можливість провести розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У судовому засіданні встановлено, та не заперечується сторонами, що на підставі договорів оренди земельних ділянок, укладених між позивачкою ФОП ОСОБА_2 та Маріупольською міською радою 31 грудня 2013 року, ФОП ОСОБА_2 , згідно із рішенням Маріупольської міської ради від 26 листопада 2013 року №6/31-3945, в строкове платне користування були передані земельні ділянки, зокрема, за адресами:

- АДРЕСА_4 (кадастровий номер: НОМЕР_1 ), площею 0,0008 га.;

- АДРЕСА_5 (кадастровий номер: НОМЕР_2 ), площею 0,0008 га;

- АДРЕСА_2 (кадастровий номер: НОМЕР_3 ),площею 0,0007 га;

- АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_4 ),площею 0,0008 га.

Згідно із розділом 3 зазначених договорів, яким встановлений строк дії договору, ці договори укладені на п`ять років (з 26 листопада 2013 року по 26 листопада 2018 року). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.

Розділом 11 Зміна умов договору та припинення його дії передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, відповідно до ст. 654 ЦК України у такій самій формі, що і договір. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір розв`язується у судовому порядку.

Пунктом 11.3 передбачено, що дія договору припиняється, зокрема, у разі: закінчення строку на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку встановленому законом, тощо.

Згідно із п. 11.5 договору, розірвання договору оренди в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця, допускається лише у разі, коли земельна ділянка надана в оренду, необхідна, зокрема для таких суспільних потреб, як: п.11.5.2 будівництво, капітальний ремонт, реконструкція та обслуговування лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, нафто-, газо- та водопроводів, ліній електропередачі, зв`язку, аеропортів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об`єктів необхідних для їх експлуатації.

Відповідно до п. 11.6 договору, орендодавець зобов`язаний протягом п`яти днів з дня прийняття рішення про викуп земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, письмово повідомити орендаря про прийняття такого рішення, але не пізніше ніж за три місяці до їх викупу.

Інформація (письмове повідомлення) надсилається орендарю рекомендованим листом з повідомленням про вручення, або вручається йому особисто під розписку.

Згідно із п.11.8 договору, в інших випадках розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (Т. 1 а.с. 41-49).

На підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між позивачкою ОСОБА_1 та Маріупольською міською радою 20 серпня 2014 року, ОСОБА_1 , згідно із рішенням Маріупольської міської ради від 18 червня 2013 року №6/28-3376, в строкове платне користування була передана земельна ділянка за адресою:

АДРЕСА_2 (кадастровий номер: НОМЕР_5 ) площею 0,0075 га.

Згідно із розділом 3 договору, яким встановлений строк дії договору, цей договір укладений на п`ять років (з 18 червня 2013 року по 18 червня 2018 року). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.

Розділом 11 Зміна умов договору та припинення його дії передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, відповідно до ст. 654 ЦК України у такій самій формі, що і договір. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір розв`язується у судовому порядку.

Пунктом 11.3 передбачено, що дія договору припиняється, зокрема, у разі: закінчення строку на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку встановленому законом, тощо.

Згідно із п. 11.5 договору, розірвання договору оренди в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця, допускається лише у разі, коли земельна ділянка надана в оренду, необхідна, зокрема для таких суспільних потреб, як: п.11.5.2 будівництво, капітальний ремонт, реконструкція та обслуговування лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, нафто-, газо- та водопроводів, ліній електропередачі, зв`язку, аеропортів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об`єктів необхідних для їх експлуатації.

Відповідно до п. 11.6 договору, орендодавець зобов`язаний протягом п`яти днів з дня прийняття рішення про викуп земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, письмово повідомити орендаря про прийняття такого рішення, але не пізніше ніж за три місяці до їх викупу.

Інформація (письмове повідомлення) надсилається орендарю рекомендованим листом з повідомленням про вручення, або вручається йому особисто під розписку.

Згідно із п.11.8 договору, в інших випадках розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (Т. 1 а.с. 37-39).

Згідно із договором купівлі-продажу від 08 лютого 2012 року, зареєстрованим в реєстрі за № 806, та довідкою КП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» №33201397 від 16 лютого 2012 року, позивачка ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, торгівельного павільйону «А-1» з майданчиком «а», загальною площею 13.1 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (Т. 1 а.с. 35,36).

На виконання вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» Рішенням Маріупольської міської ради від 28 січня 2016 року №7/4-39 «Про перейменування об`єктів топоніміки міста», район Жовтневий м. Маріуполя був перейменований на Центральний, а проспект Леніна - на Миру (Т. 1 а.с. 52-56).

25 квітня 2018 року на сесії Маріупольської міської ради було ухвалене рішення №7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по проспекту Миру від вулиці Грецької до вулиці Леваневського в Центральному районі міста», пунктом 1 якого визначено необхідність вилучення земельних ділянок для суспільних потреб - капітального ремонту проспекту Миру від вул. Грецької до вул. Леваневського в центральному районі міста, зокрема:

п. 1.4) площею 0,0008 га (кадастровий номер НОМЕР_6) по АДРЕСА_1, що перебуває у користуванні ФОП ОСОБА_2 ;

п. 1.5) площею 0,0007 га (кадастровий номер НОМЕР_3 ) по АДРЕСА_2 , що перебуває у користуванні ФОП ОСОБА_2 ;

п. 1.6) площею 0,0008 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) по АДРЕСА_4 , що перебуває у користуванні ФОП ОСОБА_2 ;

п. 1.7) площею 0,0008 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) по АДРЕСА_5 , що перебуває у користуванні ФОП ОСОБА_2 ;

п. 1.13) площею 0,0075 га (кадастровий номер НОМЕР_5 ) по АДРЕСА_2 , що перебуває у користуванні ОСОБА_1 .

Пунктом 2 рішення визнано такими, що втратили чинність, зокрема:

п. 2.3) підпункти 1.1.1., 1.1.3., 1.1.5., 1.1.6 пункту 1 рішення Маріупольської міської ради від 26 листопада 2013 року № 6/31-3945 «О возобновлении сроков аренды земельных участков для эксплуатации объектов бытового обслуживания населения в Жовтневом, Ильичевском, Приморском районах города физическому лицу-предпринимателю ОСОБА_2 »;

п. 2.7) пункти 4-6, 8 рішення Маріупольської міської ради від 18.06.2013 року №6/28-3376 «О прекращении права аренды земельного участка физическому лицу-предпринимателю ОСОБА_7 и предоставлении земельного участка по АДРЕСА_2 гражданке ОСОБА_1 », пункт 13 рішення Маріупольської міської ради від 10.07.2014 року №6/40-4673 «О внесениии зменений в решения Мариупольского городского совета».

Пунктом 4 рішення розірвано договори оренди, зокрема:

п. 4.4) від 31.12.2013 року, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14.03.2014 індексні номери витягів 19031193, 19030305, номери записів про інше речове право: 4985736, 4985495 від 14.03,2014, укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та Маріупольською міською радою;

п. 4.8) від 20 серпня 2014 року, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.10.2014 року індексний номер витягу 28418178, номер запису про інше речове право: 7415675, від 20 серпня 2014 року, укладений між громадянкою ОСОБА_1 та Маріупольською міською радою.

Пунктом 5 рішення внесені зміни до договорів оренди земельних ділянок, зокрема:

п. 5.1) від 31.12.2013 року укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та Маріупольською міською радою, виключивши з нього земельну ділянку площею 0,0008 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) по АДРЕСА_4 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17.03.2014 року індексний номер витягу 19130233, номер запису про інше речове право: 5005999 від 17.03.2014 року);

п. 5.2) від 31.12.2013 року, укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та Маріупольською міською радою, виключивши з нього земельну ділянку площею 0,0008 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) по АДРЕСА_5 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14.03.2014 року індексний номер витягу 19015743, номер запису про інше речове право: 4981484 від 14.03.2014 року).

Пунктом 6 рішення ухвалено викупити об`єкти нерухомого майна для суспільних потреб за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності у порядку, встановленому чинним законодавством України, зокрема:

п. 6.4) об`єкт нежитлової нерухомості (нежитлова будівля) по АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу від 08.02.2012 року № 806) (Т. 1 а.с. 50-51).

Згідно із повідомленням «Про прийняте рішення щодо викупу об`єктів нерухомого майна для суспільних потреб» № 233-22415-26.1 від 27 квітня 2018 року, яке було спрямовано Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради позивачці ОСОБА_1 , останній було по відмолено про прийняте рішення, а також про викуп об`єкта нежитлової нерухомості (нежитлова будівля) по АДРЕСА_2 .В повідомленні зазначено також, що земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, що підлягає викупу, для проведення капітального ремонту, у визначеному законодавством порядку, буде передана в постійне користування комунальному підприємству «Міське управління капітального будівництва» для проведення капітального ремонту проспекту Миру від вулиці Грецької до вулиці Леваневського в Центральному районі міста Маріуполя (Т. 1 а.с. 57).

24 жовтня 2018 року рішеннями Маріупольської міської ради №7/36-3272,№7/36-3273, та №7/36-3274, з посиланням на рішення Маріупольської міської ради від 25 квітня 2018 року № 7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по проспекту Миру від вулиці Грецької до вулиці Леваневського в Центральному районі міста», та на зауваження Головного управління містобудування та архітектури міської ради від 26 вересня 2018 року №30.5/29748 стосовно розміщення кіосків без зупиночних пунктів, що не передбачено комплексною схемою розміщення тимчасових споруд та їх архітектурного типу для провадження підприємницької діяльності на території центрального району міста, ФОП ОСОБА_2 було відмовлено у поновленні строку оренди, зокрема земельних ділянок розташованих по АДРЕСА_4 площею 0,0008 га. (кадастровий номер НОМЕР_1 ); по АДРЕСА_5 , площею 0,0008 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ); по АДРЕСА_1 , площею 0,0008 га (кадастровий номер НОМЕР_7), та по АДРЕСА_2 , площею 0,0007 га (кадастровий номер НОМЕР_8) (Т. 4 а.с. 237,241,246).

Згідно із Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 29 листопада 2018 року №147335501, № 147400000, та №147320739, а також від 03 грудня 2018 року №147749728, інше речове право, право оренди земельних ділянок розташованих за вищевказаними адресами, з кадастровими номерами №№ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_4 , та НОМЕР_3 , - припинено (Т. 4 а.с. 236,240,244,245).

Згідно із актами складеними 27 травня 2019 року головними спеціалістами відділу контролю за використанням актів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, за наслідками виїзного комісійного обстеження було встановлено, що земельні ділянки розташовані за вищевказаними адресами, з кадастровими номерами №№ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_4 , та НОМЕР_3 , - є звільненими від будь-яких забудов ( Т . 4 а.с.238,242,247,249).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 72 КАС України).

За приписами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із статтею 5 ЗК України, одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 125 ЗК України закріплено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 3 ЗУ «Про оренду землі», об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (ст. 5 ЗУ «Про оренду землі»).

Відповідно до статті шостої зазначеного закону, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

За приписами ст.ст. 13, 14, 15 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Істотними умовами договору оренди землі є:

об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).

Згідно із частиною 10 ст. 122 ЗК України, земельні ділянки, що вилучаються, викуповуються або примусово відчужуються для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, надаються у користування для таких потреб органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, які прийняли рішення про їх вилучення, викуп або примусове відчуження для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

У судовому засіданні достовірно встановлено, та не заперечується сторонами, що земельні ділянки розташовані по АДРЕСА_4 площею 0,0008 га. (кадастровий номер НОМЕР_1 ); по АДРЕСА_5 , площею 0,0008 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ); по АДРЕСА_1 , площею 0,0008 га (кадастровий номер НОМЕР_4 ), та по АДРЕСА_2 , площею 0,0007 га (кадастровий номер НОМЕР_9), які відповідно до оскаржуваного рішення відповідача від 25 квітня 2018 року № 7/30-2782, було ухвалено вилучити для суспільних потреб, перебували у користуванні позивачки ФОП ОСОБА_2 на підставі договорів оренди земельних ділянок, укладених між нею та Маріупольською міською радою 31 грудня 2013 року, згідно із рішенням Маріупольської міської ради від 26 листопада 2013 року №6/31-3945, строк дії яких закінчився 26 листопада 2018 року, а рішеннями відповідача від 24 жовтня 2018 року№7/36-3272, №7/36-3273, та №7/36-3274, з посиланням на рішення Маріупольської міської ради від 25 квітня 2018 року № 7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по проспекту Миру від вулиці Грецької до вулиці Леваневського в Центральному районі міста», у продовженні строку оренди зазначених земельних ділянок позивачці було відмовлено, у зв`язку із чим, її право на оренду цих земельних ділянок наразі є припиненим.

Відомостей про незгоду позивачки ФОП ОСОБА_2 із зазначеними рішеннями відповідача від 24 жовтня 2018 року, їх оскарження, чи скасування у встановленому законом порядку, суду не представлено.

Також, у судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер: НОМЕР_5 ) площею 0,0075 га., яку відповідно до оскаржуваного рішення відповідача від 25 квітня 2018 року № 7/30-2782, було ухвалено вилучити для суспільних потреб, перебувала у користуванні позивачки ОСОБА_1 також на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між нею та Маріупольською міською радою 20 серпня 2014 року, згідно із рішенням Маріупольської міської ради від 18 червня 2013 року №6/28-3376, строк дії якого закінчився 18 червня 2018 року. Відомостей про письмове повідомлення позивачкою ОСОБА_1 , як орендаря, відповідача, як орендодавця, про намір поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки ( п. 3.2 договору оренди земельної ділянки), та про наслідки такого звернення, суду також не представлено.

У зв`язку із наведеним суд зазначає, що приписами ст. 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, тощо.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

З огляду на викладене, суд вважає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

В своєму позові позивачі наголошують та тому, що прийняте відповідачем рішення порушує принцип рівності перед законом, порушує необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для їх прав, свобод та інтересів, а також цілями, на досягнення яких це рішення спрямоване, вважають, що воно направлене на позбавлення їх права власності на об`єкти нерухомого майна та права користування земельними ділянками, у зв`язку із чим просять суд скасувати його.

Виходячи із вищевикладеного, суд набуває висновку про те, що в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, спірне рішення відповідача № 7/30-2782від 25 квітня 2018 року, в своїй оскаржуваній частині, а саме: п. 1.4., п. 1.5., п.1.6., п. 1.7., п. 1.13, щодо вилучення для суспільних потреб земельних ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_10; НОМЕР_3; НОМЕР_1; НОМЕР_11; та НОМЕР_12, в Центральному районі м. Маріуполь, п.2.3., п. 2.7., щодо визнання такими, що втратили чинність, підпунктів 1.1.1., 1.1.3., 1.1.5., 1.1.6 пункту 1 рішення Маріупольської міської ради від 26 листопада 2013 року № 6/31-3945; пунктів 4-6, 8 рішення Маріупольської міської ради від 18.06.2013 року №6/28-3376, пункту 13 рішення Маріупольської міської ради від 10.07.2014 року №6/40-4673, п 4.4., п. 4.8 щодо розірвання договорів оренди, від 31.12.2013 року, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14.03.2014 року, індексні номери витягів 19031193, 19030305, номери записів про інше речове право: 4985736, 4985495 від 14.03.2014 року укладеного між ФОП ОСОБА_2 та Маріупольською міською радою, та від 20 серпня 2014 року, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.10.2014 року індексний номер витягу 28418178, номер запису про інше речове право: 7415675, від 20 серпня 2014 року, укладений між громадянкою ОСОБА_1 та Маріупольською міською радою, п. 5.1., 5.2 щодо внесення змін до договорів оренди земельних ділянок від 31.12.2013 року укладеного між ФОП ОСОБА_2 та Маріупольською міською радою, шляхом виключення з нього земельної ділянки площею 0,0008 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) по АДРЕСА_4 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17.03.2014 року індексний номер витягу 19130233, номер запису про інше речове право: 5005999 від 17.03.2014 року); від 31.12.2013 року, укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та Маріупольською міською радою, шляхом виключення з нього земельної ділянки площею 0,0008 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) по АДРЕСА_5 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14.03.2014 року індексний номер витягу 19015743, номер запису про інше речове право: 4981484 від 14.03.2014 року), - на час розгляду справи судом, не зачіпає жодних конкретних прав та інтересів позивачів ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які на даний час не є а ні власниками, а ні орендарями зазначених земельних ділянок.

У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Стосовно позовних про визнання протиправним та скасування рішення відповідача в частині п. 6.4 щодо викупу об`єкта нежитлової нерухомості (нежитлова будівля) по АДРЕСА_2 , власником якого є позивачка ОСОБА_1 , для суспільних потреб за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності у порядку, встановленому чинним законодавством України, суд зазначає наступне.

Правові, організаційні та фінансові засади регулювання суспільних відносин, що виникають у процесі відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, визначаються Законом України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» (Далі - Закон № 1559).

Відповідно до ч. 1 Закону № 1559, примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності є переходом права власності на земельні ділянки, інші об`єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, до держави чи територіальної громади з мотивів суспільної необхідності за рішенням суду;

За змістом частини першої - третьої статті 4 Закону № 1559, фізичні або юридичні особи не можуть бути протиправно позбавлені права приватної власності на земельні ділянки, інші об`єкти нерухомого майна, що на них розміщені.

Викуп чи примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, допускається на підставі та в порядку, встановлених цим Законом.

Примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом.

Згідно із частинами першою-третьою ст. 5 Закону № 1559, викупна ціна включає вартість земельної ділянки (її частини), житлового будинку, інших будівель, споруд, багаторічних насаджень, що на ній розміщені, з урахуванням збитків, завданих власнику внаслідок викупу земельної ділянки, у тому числі збитків, що будуть завдані власнику у зв`язку з достроковим припиненням його зобов`язань перед третіми особами, зокрема упущена вигода, у повному обсязі.

Розмір викупної ціни затверджується рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, що здійснює викуп земельної ділянки, або встановлюється за рішенням суду. Вартість земельної ділянки, що відчужується або передається у власність замість відчуженої, визначається на підставі її експертної грошової оцінки, проведеної відповідно до закону.

Звіти з експертної грошової оцінки земельних ділянок, що відчужуються, підлягають рецензуванню, державній експертизі землевпорядної документації у випадках та в порядку, визначених законом.

За змістом частини першої ст. 7 Закону № 1559, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та в порядку, визначених цим Законом, мають право викупу земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для таких суспільних потреб, зокрема, як капітальний ремонт, реконструкція та обслуговування лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (зокрема доріг) та об`єктів, необхідних для їх експлуатації.

У статті 9 Закону № 1559,визначено, що сільські, селищні, міські ради, Київська і Севастопольська міські ради в межах території здійснення їх повноважень приймають рішення про викуп земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, у порядку, визначеному цим Законом, для таких суспільних потреб, зокрема, як капітальний ремонт, реконструкція та обслуговування лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (зокрема доріг) та об`єктів, необхідних для їх експлуатації.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону № 1559, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, який прийняв рішення про викуп земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, зобов`язаний письмово повідомити про це їх власника (власників) протягом п`яти днів з дня прийняття такого рішення, але не пізніше як за три місяці до їх викупу. Цей строк поширюється також на тих осіб, які стануть власниками таких об`єктів протягом трьох місяців з дня надходження зазначеного повідомлення.

Згідно із частиною першою, третьою статті 11 Закону № 1559,власник (власники) земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, протягом одного місяця з дня отримання інформації (письмового повідомлення) згідно із статтею 10 цього Закону письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування про надання згоди на проведення переговорів щодо умов викупу або відмову від такого викупу.

У разі надання власником (власниками) земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, згоди на проведення переговорів щодо умов їх викупу представники органу, який прийняв рішення про їх викуп, після отримання власником (власниками) цих об`єктів інформації (письмового повідомлення) проводять переговори з власником (власниками) земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, щодо викупної ціни, строків та інших умов викупу.

Відповідно до частини першої ст. 15 Закону № 1559, у разі неотримання згоди власника земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з викупом цих об`єктів для суспільних потреб зазначені об`єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності і виключно під розміщення: об`єктів національної безпеки і оборони; лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, магістральних трубопроводів, ліній електропередачі, аеропортів, морських портів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об`єктів, необхідних для їх експлуатації; об`єктів, пов`язаних із видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення; об`єктів природно-заповідного фонду; кладовищ.

Положеннями частини другої-третьої статті 16 Закону № 1559визначено, що орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що прийняв рішення про відчуження земельної ділянки, у разі недосягнення згоди з власником земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, щодо їх викупу для суспільних потреб відповідно до розділу II цього Закону звертається до адміністративного суду із позовом про примусове відчуження зазначених об`єктів.

Вимога про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, підлягає задоволенню, у разі якщо позивач доведе, що будівництво, капітальний ремонт, реконструкція об`єктів, під розміщення яких відчужується відповідне майно, є неможливим без припинення права власності на таке майно попереднього власника.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що звернення одразу до суду з вимогами про примусове відчуження об`єктів для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, оминаючи попередню процедуру можливого погодження питання із власником, є незаконним, якими б нагальними обставинами воно не обґрунтовувалося. Особливу увагу, на думку суду, слід звернути і на той факт, що частина перша ст. 15 Закону про відчуження визначає можливість звернення про примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності для задоволення лише частини з перерахованих у Законі суспільних потреб.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 20 жовтня 2011 року по справі «Рисовський проти України» зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 24 червня 2003 року по справі "Стретч проти Об`єднаного Королівства" зазначено, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

В своїй постанові № А/9901/1/17 876/7/17від 20 березня 2018 року, Верховий Суд дійшов висновку про те, що законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру відчуження об`єктів нерухомого майна з мотивів суспільної необхідності, яка передбачає прийняття відповідного рішення компетентним органом влади, складання звіту про проведення експертної грошової оцінки та державної експертизи землевпорядної документації і звернення органу влади до адміністративного суду з відповідним позовом.

Отже, з наведеного слідує, що до такої чіткої та послідовної процедури відчуження об`єктів нерухомого майна з мотивів суспільної необхідності, першочергово належить прийняття компетентним органом влади відповідного рішення, що передує решті кроків.

У судовому засіданні встановлено, що Маріупольська міська рада пунктом 6.4 оскаржуваного рішення № 7/30-2782 від 25 квітня 2018 року, ухвалила проведення викупу об`єкта нежитлової нерухомості (нежитлова будівля) АДРЕСА_2 , власником якого є позивачка ОСОБА_1 , для суспільних потреб, а саме «капітальний ремонт автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації…», за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності у порядку, встановленому чинним законодавством України, водночас письмово повідомивши останню про прийняте рішення. Перед зверненням до суду з позовом про примусове відчуження об`єкту нерухомого майна для суспільних потреб (справа №850/3/19 за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про примусове відчуження об`єкту нерухомого майна для суспільних потреб), Маріупольською міською радою були здійснені дії з визначення вартості цього майна, за наслідками чого був отриманий звіт про оцінку майна торгівельного павільйону (Літ. А-1), загальною площею 22,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від 2018 року, ідентифікатор за базою ФДМУ №НМПКТН238176, згідно із яким вартість зазначеного майна становить - 482 399,00 грн. (Т. 5 а.с. 5-16). Крім того, на зазначений звіт про оцінку майна, відповідачем була отримана також рецензія, згідно із якою звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна (Т. 5 а.с. 27, 27 з.б.).

Суд зазначає, що визнання незаконним чи протиправним відповідного рішення органу місцевого самоврядування та його скасування чи визнання недійсним, повинно обґрунтовуватися в першу чергу дійсно існуючою суперечністю між змістом такого оспорюваного рішення та нормами чинного законодавства України.

Встановлені обставини, в цілому, дають суду підстави дійти висновку про те, що п. 6.4 оскаржуваного рішення Маріупольської міської ради від 25 квітня 2018 року № 7/30-2782 щодо проведення викупу об`єкта нежитлової нерухомості (нежитлова будівля) АДРЕСА_2 , власником якого є позивачка ОСОБА_1 , для суспільних потреб, а саме «капітальний ремонт автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації…», був прийнятий у відповідності до норм чинного законодавства, а саме в порядку Закону №1559 (ст. 9 Закону №1559), як відповідне рішення компетентного органу влади, що є першочерговим у процедурі відчуження об`єктів нерухомого майна з мотивів суспільної необхідності, яке також передує проведенню переговорів щодо умов викупу таких об`єктів, викупної ціни, строків та інших умов викупу.

За наведених обставин, суд не може прийняти до уваги доводи позивачів стосовно неправомірності не зазначення в оскаржуваному рішенні відомостей про суб`єкта оціночної діяльності, про звіти про оцінку нерухомого майна, чи його вартості згідно із звітами.

Крім того, підстава викупу об`єкта нерухомого майна, а саме «капітальний ремонт автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації…» повністю узгоджується із переліком суспільних потреб наведених в ст. 9 Закону №1559, згідно із яким, сільські, селищні, міські ради, Київська і Севастопольська міські ради в межах території здійснення їх повноважень приймають рішення про викуп земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, у порядку, визначеному цим Законом, для таких суспільних потреб: будівництво, капітальний ремонт, реконструкція та обслуговування лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури, пов`язаних з обслуговуванням відповідно територіальної громади села, селища, міста (доріг, мостів, естакад, газо- та водопроводів, ліній електропередачі, зв`язку, аеропортів, нафтових та газових терміналів, електростанцій), та об`єктів, необхідних для їх експлуатації, тощо.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради від 25 квітня 2018 року № 7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по проспекту Миру від вулиці Грецької до вулиці Леваневського в Центральному районі міста», слід відмовити у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2,5-14,19-22,72-78,94,132-143,159-165,192-205,241-247,255,295-297Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ), фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) до Маріупольської міської ради (місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр.-т. Миру, 70) про визнання незаконним та скасування рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасниками справи, які не були присутні в судовому засіданні, рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 04 червня 2019 року.

Повний текст рішення складений 14 червня 2019 року.

Суддя А.Б. Христофоров