Справа № 760/16551/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_5,

від відповідача - Поліщук П.П.,

від третьої особи - Поліщук П . П .,

розглянувши у вікритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 15 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти 2 роти 4 батальйону 2 полку УПП у м.Києві старшого лейтенанта поліції Пахалюка Олександра Олександровича, третя особа: Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_2 з адміністративним позовом до інспектора 2 роти 4 батальйону 2 полку УПЛ ДПП у м. Києві старшого лейтенанта Пахалюка Олександра Олександровича, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 319072 від 06.06.2018 відносно неї - ОСОБА_2 ;

- зобов`язати відповідача вчинити дії з вилучення протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 319072 від 06.06.2018 відносно неї - ОСОБА_2 з усіх матеріалів та баз даних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не мав законних підстав складати оскаржуваний протокол через 20 днів з моменту ДТП; без належних на те правових підстав та не на місці вчинення правопорушення. Крім того, на переконання позивача, відповідачем перевищено свої повноваження під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки останній не є працівником підрозділу поліції, на підвідомчій території якого сталася пригода, жодної резолюції на уповноваження відповідача на складення протоколу також не має. Разом з цим, позивач наголошує, що відповідачем було умисно внесено завідомо неправдиві відомості до протоколу щодо часу його складення, оскільки вона в цей час перебувала в іншому місці. Крім того, позивач звертала увагу суду, що вона не викликалась для складення протоколу, а тому відповідно не могла відмовився від його підписання.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 15 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням третя особа подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та не дотримання вимог процесуального права просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 15 квітня 2019 р та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції надано невірну, на його думку, оцінку обставин у справі.

Так апелянт вказує про те, що вказаний позов не є адміністративним, оскільки відповідачем при складанні адміністративного протоколу здійснювалися не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні, які підлягають оцінці та врахуванню, як одного з доказів при розгляді справ про адміністративне правопорушення судом, або іншою уповноваженою особою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу суду, що протокол про адміністративне правопорушення складається уповноваженою особою за наслідками вчинення адміністративного правопорушення у випадках встановлених КУпАП та в розумінні статті 251 цього Кодексу є доказом по справі про адміністративне правопорушення, який виключно фіксує обставини виявленого порушення та разом з цим, не впливає на права та обов`язки особи щодо якої його складено, оскільки не є обов`язковим для виконання.

Відтак, третя особа вважає, що даний позов не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства оскільки його предмет не підлягає під ознаки публічно-правового спору.

Вказує, що аналогічна правова позиція була неодноразово вказана у постановах касаційного адміністративного суду.

Крім того, Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в апеляційній скарзі просить суд врахувати, що юрисдикція управління патрульної поліції у м.Києві поширюється на всю територію м.Києва не залежно від адміністративно-територіального поділу.

Отже, апелянт стверджує, що Солом`янським районним судом м. Києва при ухваленні оскаржуваного рішення порушені норми КАС України та КУпАП, а тому зазначене рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

У доповненнях на апеляційну скаргу апелянт зазначає, що оскаржуваний протокол було складено відповідачем на підставі висновку додаткової перевірки за фактом ДТП, яка трапилась 15 травня 2019 року, правомірність якого була встановлена у судовому порядку (адміністративна справа № 760/16388/18).

Позивачем, у свою чергу, подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого, остання просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року - без змін.

В обґрунтування вказаної правової позиції позивач зазначає, що жодна з підстав, яка визначена законодавцем в ст. 317 КАС України для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення апелянтом не вказана.

Крім того, на переконання позивача, даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Так, позивач вказує, що на її думку, вчиняючи дії зі складення протоколу про адміністративне - правопорушення працівники поліції як посадові особи центрального органу виконавчої влади реалізують свою виключну компетенцію з використанням владних функцій, що мають своєю ознакою управління особою, здійснення щодо неї влади, шляхом впливу на її права і обов`язки, зокрема в розрізі ініціювання для такої особи - справи про притягнення до відповідальності та обов`язковості для суду здійснити розгляд справи за складеним протоколом.

Разом з цим, позивач зауважує, що відповідачем було перевищено свої повноваження та складено протокол про адміністративне правопорушення без належної на те компетенції. Так, зокрема, позивач наголошує, що в ході вирішення даного спору ані відповідачем, ані апелянтом не було надано жодних доказів на підтвердження того, з яких підстав інспектором було повторно складено протокол за фактом ДТП, при цьому, не на місці та не в час вчинення події, а також не на території підвідомчості відповідного контролюючого органу.

Позивач також зазначає, що ним оскаржується не сам протокол, а дії інспектора щодо його складання. У свою чергу, на переконання позивача норми Кодексу України про адміністративні правопорушення не надають суду повноважень вирішувати питання про правомірність дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на зазначене, позивач стверджує, що правових підстав для задоволення апеляційної скарги апелянтом не наведено, у той час як вимоги апеляційної скарги не узгоджуються з нормами КАС України, а вказані підстави є лише припущеннями третьої особи щодо тлумачення норм законодавства, тому така апеляційна скарга, на думку позивача, не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги та доповнень до неї. Наполягав на тому, що протокол про адміністративне правопорушення та дії співробітника патрульної поліції по його складанню самостійним предметом оскарження бути не можуть, оскільки не підпадають під положення КАС України якими визначено юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ.

За наведених обставин, представник апелянта просив суд вимоги апеляційної скарги задовольнити, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва скасувати.

Крім того, у ході апеляційного розгляду даної справи апелянтом було надано до суду лист в якому зазначено, що за обліками відділу кадрового забезпечення управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Пахалюк Олександр ОСОБА_3 наказом ДПП від 01.10.2018 № 941 о/с з 01.10.2018 звільнений зі служби в поліції.

Позивач та її представник у судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у позові та відзиві на апеляційну скаргу. Просили суд у задоволенні вимог апелянта відмовити та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16 травня 2018 року у м. Києві по вул. Кирилівська, 131 сталося зіткнення автомобілів КІА РІО, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та Хюндай Матрікс, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , за наслідками якого на місці ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №103200 відносно ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції з заявами про проведення додаткової перевірки обставин вказаної ДТП, що мала місце 16 травня 2018 року, у зв`язку з наданням беззаперечних доказів щодо механізму пошкоджень та вини водія ОСОБА_2 .

Колегією суддів встановлено, що 01.06.2018 за результатом проведення додаткової перевірки по матеріалах дорожньо-транспортної пригоди старшим інспектром о/д відділу розшуку та ОМ ДТП УПП м. Києва майором поліції Кравченко О.І. складено висновок відповідно до змісту якого останнім встановлено, що ОСОБА_2 порушила п. 10.1 ПДР і відносно неї необхідно скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, вказаний висновок оскаржувався позивачем у судовому порядку, проте, рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 28 грудня 2018 року у справі № 760/16388/18, яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року позивачу було відмолено у задоволенні позовних вимог, оскільки протиправності дій інспектора судами встановлено не було.

Таким чином, на підставі вказаного висновку відповідачем 06 червня 2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 319072 про те, що громадянка ОСОБА_2 16 травня 2018 року о 09 год. 30 хв. керуючи транспортним засобом Хюндай Матрікс н.з. НОМЕР_2 перед перестроюванням та зміною напрямку руху по вул. Кирілівська, 131 у м. Києві не переконалася, що це є безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «KIA» д.н.з. НОМЕР_1 , чим порушила вимоги п. 10.1 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Позивач, вважаючи, дії відповідача щодо складання вказаного протоколу протиправними, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив свавільні дії під час складення протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №319072, зокрема: без належної компетенції та повноважень склав протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 319072 відносно позивача, порушив вимогу закону щодо строку складення протоколу про адміністративне правопорушення, без належних на те правових підстав склав протокол не на місці вчинення правопорушення, в порушення законодавства вніс непідтверджені доказами дані про час складення протоколу, про відмову позивача від підписання протоколу, про відомості, на підставі яких встановлено особу. З огляду на зазначене, Солом`янський районний суд м.Києва дійшов висновку, що вимоги викладені в адміністративному позові є обґрунтованими.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Приписами частини 1 ст. 19 КАС України визначений перелік публічно-правових спорів на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, пунктом 1 вказаної норми передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Отже, колегія суддів зауважує, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, обов`язковою умовою для визнання дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними є наявність факту порушення вказаними діями/бездіяльністю прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Як встановлено судом, позивач звернулась з даним позовом до суду, оскільки вважає дії інспектора роти 2 роти 4 батальйону УПП у м.Києві старшого лейтенанта поліції Пахалюка Олександра Олександровича щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 319072 від 06.06.2018 протиправними та такими, що можуть призвести до негативних наслідків для неї.

З урахування викладеного, вирішуючи питання чи порушуються оскаржуваними діями суб`єкта владних повноважень права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 8 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Аналогічна правова норма закріплена і Положенням про Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП у м. Києві, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції від 07.11.2015 року №1/2.

При цьому, приписами вказаного Положення передбачено, що управління є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції, юрисдикція якого поширюється на територію м. Києва незалежно від адміністративно-територіального поділу.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом п. 1 ст. 255 КУпАП України у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції), у т.ч. за ст. 124 КУпАП.

Таким чином, на посадових осіб Національної поліції покладено обов`язок збирання доказів у справі про вчинення ДТП, у тому числі складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у передбачених законом випадках, зокрема, по факту дорожньо-транспортної пригоди та встановлення порушення водієм правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена КУпАП, дії щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язком посадових осіб Національної поліції, а зафіксовані у цьому протоколі обставини адміністративного правопорушення оцінюються уповноваженим на те органом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами та обставинами справи.

Отже, з наведеного слідує, що складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому, колегія суддів зазначає, що дії уповноваженої особи щодо фіксування обставин та особи адміністративного правопорушення самі по собі не несуть жодних правових наслідків для особи відносно якої його було складено.

Крім того, суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до положень пункту 5 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджена Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 ) поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Отже, наведені обставини свідчать про те, що дії відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для позивача, а тому не можуть порушувати права останнього.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Водночас, розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, що не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що дії посадової особи Департаменту патрульної поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення окремо від постанови про притягнення до адміністративної відповідальності оскарженню не підлягають.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 712/7385/17, а також у постановах Верховного Суду у складі різних колегій Касаційного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року у справі № 640/6550/15-а, від 04 березня 2019 року у справі 199/7360/17 та інших.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не взявши до уваги доводи апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення та дії співробітника патрульної поліції по його складанню самостійним предметом оскарження бути не можуть, дійшов помилкового висновку, що норми чинного КАС України передбачають право особи на оскарження не лише рішення, у формі постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а в тому числі і окремо (від постанови про притягнення до адміністративної відповідальності) дій суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, у тому числі щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За наведених обставин у їх сукупності та взаємозв`язку, колегією суддів встановлено, що доводи апелянта заслуговують уваги, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що Солом`янський районний суд м.Києва, враховуючи суть спірних правовідносин, розглянув справу, що не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст. 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 319 передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 238 та ч. 1 ст. 319 КАС України ухвалене у цій справі в порядку адміністративного судочинства судове рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Керуючись ст. ст. 238, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 15 квітня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора 2 роти 4 батальйону 2 полку УПП у м.Києві старшого лейтенанта поліції Пахалюка Олександра Олександровича, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

Н.М. Літвіна