Справа № 520/576/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 р.Справа № 520/576/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 18.03.19 року по справі № 520/576/19

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, Державної казначейської служби України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту- ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, Державної казначейської служби України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд:

- визнати протиправним дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості із виплати пенсії у розмірі 22927,00 гривень за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року;

- стягнути з Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_1 22927,00 гривень у якості заборгованості із виплати пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року;

- стягнути з Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_1 2668,43 гривень у якості компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року;

- стягнути на користь ОСОБА_1 50000 гривень на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року позов ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості із виплати пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року у розмірі 22927 грн (двадцять дві тисячі дев`ятсот двадцять сім гривень).

Зобов`язано Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити здійснити нарахування та виплату компенсації ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) із втрати частини доходів за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року, включно, по місяць виплати заборгованості, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення в зазначеній частині, винесеним із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції:

1.Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 у справі № 520/576/19 в частині зобов`язання Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити нарахування та виплату компенсації ОСОБА_1 із втрати частини доходів за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року, включно, по місяць виплати заборгованості, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_1 22927,00 гривень у якості заборгованості із виплати пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року, а також стягнення із Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_1 2668,43 гривень у якості компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року та 50000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

2.Ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

- стягнути із Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_1 22927,00 гривень у якості заборгованості із виплати пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року;

- стягнути із Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_1 2668,43 гривень у якості компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року;

- стягнути на користь ОСОБА_1 50000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України;

3.В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 у справі № 520/576/19 залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскільки Шевченківське об`єднане управління ПФУ м. Харкова за надуманими підставами відмовляється сплатити ОСОБА_1 заборгованість із виплати їй пенсії у розмірі 27927,00 гривень, є всі підстави стягнути вказані кошти у судовому порядку. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив ОСОБА_1 у ефективному способі захисту її прав та інтересів, а саме стягнення із відповідача 2668,43 гривень як компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку із порушенням строків її виплати. Також, вважає, що суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки наданим до матеріалів справи доказам на підтвердження як факту заподіяння моральних страждань, так і їх характеру та причинно-наслідкового зв`язку із протиправними діями Шевченківського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова щодо припинення виплати пенсії та подальшої невиплати заборгованості із виплати пенсії ОСОБА_1 Таким чином, посилаючись на викладені доводи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 без змін, розглянути апеляційну скаргу без участі представника управління.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 12).

На підтвердження того, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, нею надано довідку від 10.03.2015 № (а.с.13).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на час спірних правовідносин перебувала на пенсійному обліку в Шевченківському ОУПФ України м. Харкова та отримувала пенсію.

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 01.03.2016, позивачу призупинено виплату пенсії. Зазначені дії позивачем оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.05.2018 у справі №638/10615/17, визнано протиправними дії Шевченківського ОУПФУ м. Харкова щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Шевченківське ОУПФ України м. Харкова відновити виплату призначеної пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заборгованості, що виникла з 01 квітня 2017 року, шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок. Зазначене рішення суду набрало законної сили - 07.06.2018 року (а.с.15-17).

Як вбачається з довідки Шевченківського ОУПФ України м. Харкова, позивачу пенсійним органом нараховано, проте не виплачено пенсію за період з 01.04.2017 по 31.07.2018 (а.с.22).

Не погоджуючись з тим, що відповідачем не виплачено пенсію з 01.04.2017 по 31.07.2018, позивач неодноразово зверталась особисто та через свого представника до Шевченківського ОУПФ України м. Харкова зі скаргами про виплату заборгованості пенсії за період з 01.04.2017 по 31.07.2018, проте відповідачем фактично не виплачено наявну заборгованість позивачу з пенсії.

Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням рішення суду, позивач звернулася із заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області в частині зобов`язання відповідача відновити виплату призначеної пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням заборгованості, що виникла з 01 квітня 2017 року, шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок.

За результатами вказаного звернення державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області ухвалено постанову від 07.11.2018 про відкриття виконавчого провадження №57619886 (а.с.39).

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області, у зв`язку з невиконанням рішення суду, ухвалено постанову про накладення штрафу на Шевченківське ОУПФУ м. Харкова у розмірі 5100 грн (а.с.40-41).

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу у спірних правовідносинах, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Шевченківського ОУПФУ м. Харкова щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості із виплати пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року у розмірі 22927 грн. та зобов`язання Шевченківське ОУПФУ м. Харкова здійснити нарахування та виплату компенсації ОСОБА_1 із втрати частини доходів за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року, включно, по місяць виплати заборгованості, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності дій щодо невиплати пенсії позивачу за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року та необхідності належним чином захистити права позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 22927,00 гривень у якості заборгованості із виплати пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року, стягнення з пенсійного органу на користь ОСОБА_1 2668,43 гривень у якості компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року та стягнення на користь позивача 50000 гривень на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час розгляду справи вже наявний виконавчий документ щодо виплати у спірний період нарахованої пенсії, а також з того, що визнано протиправними дії Шевченківського ОУПФ України м. Харкова щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості із виплати пенсії у розмірі 22927,00 гривень за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року. Крім зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок поведінки відповідача, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, не підтверджено наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і діями відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 22927,00 гривень у якості заборгованості із виплати пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року, а також стягнення з пенсійного органу на користь ОСОБА_1 2668,43 гривень у якості компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.05.2018 у справі №638/10615/17, яке набрало законної сили, зобов`язано Шевченківське ОУПФ України м. Харкова відновити виплату призначеної пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заборгованості, що виникла з 01 квітня 2017 року, шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок. За результатами виконання вказаного рішення відкрито виконавче провадження, а також накладено на пенсійний орган штраф за не виконання рішення суду.

Таким чином, станом на час розгляду справи наявний виконавчий документ щодо виплати у спірний період нарахованої пенсії.

Також, судом встановлено, що пенсія за період з 01.07.2017 по 31.07.2018 ОСОБА_1 нарахована згідно із рішенням суду, проте не виплачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від №1058-ІУ від 09.07.2003 Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно із п.п. 7, 8 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Мін`юсті України 15.01.2015 №41/26486, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує на те, що функції держави щодо нарахування (обчислення) пенсій покладено на пенсійні органи.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно положень ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (ч.2 ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати").

Статтею 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно із п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (абз. 2 п. 4 Порядку №159).

Згідно положень ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (п. 5 Порядку №159).

Колегія суддів вказує на те, що зазначений позивачем розмір суми компенсації самостійно ним розрахований. При цьому, не надано розрахунків, а також не зазначено, за які саме місяці взято індекс споживчих цін.

Також колегія суддів зазначає, що принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Згідно з Рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи №(80)2 державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Отже, повноваження щодо визначення певної суми пенсії, яка підлягає нарахуванню та виплаті позивачу, а також конкретної суми компенсації, яка підлягає виплаті є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, які не можуть бути реалізовані іншими особами, у тому числі судом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 22927,00 гривень у якості заборгованості із виплати пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року та стягнення з Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_1 2668,43 гривень у якості компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача 50000 гривень на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем вказані протиправні дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо невиплати пенсії позивачу за період з 01.04.2017 по 31.07.2018.

Однак, колегія суддів зауважує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок поведінки відповідача, яку позивач вважає протиправною.

Також позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди в сумі 50000 грн. та якими доказами це підтверджується; позивач не підтвердив наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і діями відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивача 50000 гривень на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що пенсійний орган у спірних правовідносинах, не здійнивши дії щодо виплати пенсії за період з 01.07.2017 по 31.07.2018 ОСОБА_1 , діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, без дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду справи ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлення протиправності дій пенсійного органу у спірних правовідносинах, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова з 01.04.2017 року здійснити нарахування ОСОБА_1 пенсії по інвалідності та виплатити нараховані суми пенсії.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду, внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, підлягає зміні, а саме: доповненням його резолютивної частини абзацом наступного змісту: "Зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова з 01.04.2017 року здійснити нарахування ОСОБА_1 пенсії по інвалідності та виплатити нараховані суми пенсії" .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року по справі № 520/576/19 змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацом наступного змісту:

"Зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова з 01.04.2017 року здійснити нарахування ОСОБА_1 пенсії по інвалідності та виплатити нараховані суми пенсії".

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року по справі № 520/576/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 14.06.2019 року