Справа № 1.380.2019.001081
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3875/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року, ухвалене суддею Кухар Н.А. у м. Львові о 14 год. 56 хв. у справі № 1.380.2019.0010.81 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася з позовом до суду у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про скасування процесуального документа від 11.02.2019 року, винесену начальником Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у виконавчому провадженні № 54070445; визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 28.02.2019 року, винесену головним державним виконавцем Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у виконавчому провадженні № 54070445.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постанова начальника районного відділу ДВС від 11.02.2019 року про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що рішення суду не виконано та постанова державного виконавця від 28.02.2019 року про накладення штрафу за невиконання рішення суду є протиправними, оскільки рішення суду виконано у грудні 2015 року, ще до прийняття спірних рішень, про що свідчить договір підряду та акт приймання виконаних будівельних робіт.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивачка, ОСОБА_1 , яка просить рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивачка виходить з того, що відповідач, в порушення вимог частини 1 та 2 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», після скасування постанови про закінчення виконавчого провадження не виніс постанови про відновлення виконавчого провадження, у зв`язку з чим безпідставно продовжив вчинення виконавчих дій та прийняв постанову про накладення штрафу за невиконання судового рішення.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Апеляційним судом встановлено, що у липні 2015 року посадовими особами ДАБІ проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил громадянкою ОСОБА_1 на об`єкті будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Перевіркою встановлено, що відповідач здійснила у 2015 році будівництво фундаменту під житловий будинок розміром 8,80 на 8,05 метра, по периметру будівлі в землі із виступом над землею на висоту 30-50 см.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі № 813/996/16 адміністративний позов Державної архітектурно-будівельної інспекції України задоволено повністю та зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити знесення самовільно збудований фундамент по периметру будівлі в землі із виступом над землею за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі № 813/996/16 без змін.

18.04.2017 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, який скерований 18.05.2017 року на виконання до Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

02.06.2017 року державним виконавцем Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області. відкрито виконавче провадження.

15.06.2017 року боржник ОСОБА_1 повідомила про виконання рішення суду та надала договір підряду від 01.12.2015 року № 01/12, довідку про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року.

19.06.2017 року державним виконавцем складено акт, у якому зазначено, що при виході за адресою: вул. Верхня, 14, с. Лівчиці Городоцького району Львівської області встановлено, що фундамент, про який йдеться в судовому рішенні демонтовано у грудні 2015 року.

22.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

11.02.2019 року начальником Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про скасування процесуального документу, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2017 року.

В цій постанові зазначено, що при закінченні виконавчого провадження державним виконавцем не враховано, що виконавчий лист виданий 14.06.2016 року, тобто після ймовірного виконання рішення суду. До заяви про відкриття виконавчого провадження було додано ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2017 року, де у мотивувальній частині рішення суду вказано, що посилання апелянта на те, що позивач добровільно виконала вимоги припису про знесення фундаменту не заслуговують на увагу, оскільки фундамент, споруджений з порушенням вказаних вище норм ДБН залишився, що стверджується сторонами, графічними матеріалами та фотографіями. Окрім цього, 05.02.2019 року на адресу ДАБІ надійшли звернення фізичної особи ОСОБА_2 та сільського голови, в яких зазначено, що боржник 2 роки не виконує рішення суду.

12.02.2019 року державним виконавцем скерована вимога боржнику щодо виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

14.02.2019 року державним виконавцем скерована вимога до Львівського окружного адміністративного суду щодо надіслання оригіналу виконавчого листа, вимога ДАБІ України про забезпечення присутності представника 27.02.2019 року о 12 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 області при перевірці виконання рішення суду та вимога Підзвіринецькій сільській раді щодо повідомлення ОСОБА_1 про виконання рішення суду та забезпечення присутності представника при проведенні виконавчих дій.

27.02.2019 року державним виконавцем складено акт про те, що візуально фундамент не знесений, проглядається з сторони сусідів за адресою виконання рішення. На територію державного виконавця допущено не було.

28.02.2019 року винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення суду.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що судові рішення, які набрали законної сили повинні бути виконані. Судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, які містяться в матеріалах справи встановлено обставини невиконання вимог припису про знесення самочинно збудованого фундаменту за адресою: с. Лівчиці вул. Верхня 14, Городоцького району АДРЕСА_1 . На підставі цих рішень видано виконавчий лист, який підлягає виконанню. Суд першої інстанції зауважив, що судові рішення про встановлення наявності самочинно збудованого фундаменту прийняті після того, як зазначає позивачка, вона знесла фундамент. Тому, суд першої інстанції вважав, що оскаржені рішення відповідача відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиція це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, якою залишено без змін постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі № 813/996/16 (далі судові рішення) встановлено, що ОСОБА_1 в 90 денний термін з дня отримання припису вимоги щодо знесення збудованого фундаменту, які зазначені в приписі не виконано.

Тобто, цими судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 в 90-денний термін з дня отримання припису не знесла фундамент, однак цими судовими рішеннями не встановлювались обставини щодо фактичного знесення фундаменту на момент прийняття цих рішень.

Натомість ОСОБА_1 надано докази, які підтверджують те, що фундамент під житловий будинок розміром 8,80 на 8,05 метра, облаштований по периметру будівлі в землі із виступом над землею на висоту 30-50 см. про який йде мова в приписі № 12/05-742 від 23.07.2015 року демонтовано.

Зокрема, в підтвердження цього факту, ОСОБА_1 надала суду: договір підряду № 01/12 від 01 грудня 2015 року, довідку від 01 грудня 2015 року про договірну ціну на послуги з демонтажу фундаменту під житловий будинок, дефектний акт послуги з демонтажу фундаменту під житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 від 01.12.2015 року на послуги з демонтажу фундаменту під житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 2-1-1 на демонтажні роботи, довідку від 14 грудня 2015 року про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року, акт № 1 від 14 грудня 2015 року приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року, підсумкову відомість ресурсів, розрахунок загальновиробничих витрат до акта КБ-2в на демонтажні роботи.

17 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримано будівельний паспорт реєстраційний номер 385 на реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

25 грудня 2015 року Департаментом ДАБІ у Львівській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Як уже встановлено вище, 18.04.2017 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, який скерований 18.05.2017 року на виконання до Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

З 05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі по тексту - Закон від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ).

Статтями 1, 2 Закону № 1404-VІІІ дано визначення поняттю виконавчого провадження, відповідно до якого виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів, тобто сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема виконавчого листа виданого судом.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2017 року, державний виконавець виходив з того, що судові рішення є виконаними, оскільки демонтаж фундаменту під житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 здійснено у грудні 2015 року, тобто уже після проведення перевірки виконання вимог припису від 23.07.2015 року № 12/05-742.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Державним виконавцем 19.06.2017 року при виході за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 встановлено, що фундамент про який йдеться в судових рішеннях, демонтовано в грудні 2015 року, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що державний виконавець в ході здійснення виконавчих дій діяв ефективно, повно з`ясувавши обставини виконавчого провадження, врахувавши докази, які підтверджують демонтаж попереднього фундаменту та побудову іншого фундаменту відповідно до будівельного паспорта, реєстраційний номер 385 на реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та повідомлення про початок будівельних робіт, що засвідчено актом державного виконавця від 27.02.2019 року.

Абзацом 2 частини 3 статті 74 Закону № 1404-VІІІ начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Приймаючи постанову від 11.02.2019 року про скасування процесуального документу, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2017 року, начальник Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, на переконання апеляційного суду, діяв без достатнього обґрунтування прийнятого рішення. Начальник відділу формально послався на звернення громадянина ОСОБА_2 та сільського голови Підзвіринецької сільської ради про наявність не демонтованого фундаменту, незважаючи на ту обставину, що зазначені особи не уповноважені встановлювати відповідні факти в рамках виконавчого провадження. Департамент ДАБІ у Львівській області до якого надійшли вказані звернення фізичних осіб відповідної перевірки не провів, а надіслав їх до відповідача.

Безпідставним є посилання на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2017 року, оскільки після цього рішення, 19.06.2017 року державним виконавцем проведено перевірку його виконання із виходом за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що фундамент про який йдеться в судових рішеннях, демонтовано в грудні 2015 року, що засвідчено підписом державного виконавця і Гриник Д.І.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що підставою для скасування начальником відділу державної виконавчої служби процесуального документа державного виконавця є його суперечність вимогам закону.

Однак, начальник відділу державної виконавчої служби, скасовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження не вказав, яким вимогам закону суперечить постанова державного виконавця, вдавшись лише до оцінки обставин, які він не встановлював.

Суд апеляційної інстанції вважає, що начальник Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не правомірно скасував постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, оскільки факт демонтажу фундаменту розміром 8,80 на 8.05 метра, облаштованого по периметру будівлі в землі із виступом над землею на висоту 30-50 см. підтверджується: договором підряду № 01/12 від 01 грудня 2015 року, довідкою від 01 грудня 2015 року про договірну ціну на послуги з демонтажу фундаменту під житловий будинок, дефектним актом послуги з демонтажу фундаменту під житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , локальним кошторисом на будівельні роботи № 2-1-1 від 01.12.2015 року на послуги з демонтажу фундаменту під житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розрахунком загальновиробничих витрат до локального кошторису № 2-1-1 на демонтажні роботи, довідкою від 14 грудня 2015 року про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року, актом № 1 від 14 грудня 2015 року приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року, підсумковою відомістю ресурсів, розрахунком загальновиробничих витрат до акта КБ-2в на демонтажні роботи.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 41 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

При цьому, вжите у наведеній вище нормі словосполучення «скасована в установленому законом порядку» стосується випадків коли постанова про закінчення виконавчого провадження скасовується в інший спосіб ніж в судовому порядку. Цей випадок, на переконання суду апеляційної інстанції, належить до випадків скасування постанови про закінчення виконавчого провадження начальником органу ДВС відповідно до повноважень передбачених абзацом 2 частини 3 статті 74 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ.

За приписами частини 1 статті 41 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ у випадку скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Однак, як слушно зауважила позивачка та підтверджується матеріалами справи, відповідачем не прийнято постанови про відновлення виконавчого провадження як цього вимагає частина 1 статті 41 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ. Таким чином, подальші виконавчі дії вчинялись, а рішення приймались в рамках невідновленого (закінченого) виконавчого провадження, а тому не можуть вважатися законними.

Виходячи з цього, постанова головного державного виконавця Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про накладення штрафу № 54070445 від 28.02.2019 року є протиправною, що є підставою для скасування цієї постанови.

Таким чином, суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, порушив норми матеріального права, а, отже, зробив невірний висновок про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про задоволення адміністративного позову з вищевикладених мотивів.

Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За наведених обставин судові витрати позивачки, а саме судовий збір за подання позовної заяви, сплачений на підставі квитанції № 0.0. від 07.03.2017 року в сумі 1536,80 грн. та за подання апеляційної скарги, сплачений на підставі квитанції № 0.0..1 від 02.04.2019 року в сумі 2305,20 грн. слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року в справі № 1.380.2019.001081 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про скасування процесуального документу від 11.02.2019 року, винесену начальником Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у виконавчому провадженні № 54070445.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу в розмірі 1700 грн. від 28.02.2019 року, винесену головним державним виконавцем Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Копитко Ю.Ю. у виконавчому провадженні № 54070445.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області судовий збір в розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник

Повний текст виготовлено 13.06.2019 року