Справа № 826/11657/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

11 червня 2019 року м. Київ№ 826/11657/14
Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Качура І.А., ознайомившись з матеріалами адміністративної справи

за позовом Першого заступника прокурора Дарницького району м. Києва

до 1. Державної реєстраційної служби України

2. Головного територіального управління юстиції у м. Києві

3. Державного реєстратора Державної реєстраційної служби Головного

управління юстиції у м. Києві Малишева М.С.

4. Державного реєстратора Державної реєстраційної служби Головного

управління юстиції у м. Києві Сіволіної М.Ю.

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Добро ЛТД"

про визнання протиправними дій, скасування рішення та запису

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся Перший заступник прокурора Дарницького району м. Києва (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Державної реєстраційної служби України (надалі - відповідач-1/ДРС України), Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (надалі - відповідач-2/РС ГУЮ у м. Києві), Державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Малишева М.Ю. (надалі - відповідач-3), Державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Сіволіної М.Ю. (надалі - відповідач-4), третя особа ТОВ "Добро ЛТД", в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дій реєстратора Державної реєстраційної служби України Сіволіної М.Ю. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 до 20.02.2019 р.;

2. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №11082011 від 20.02.2014 р. щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

3. Скасувати запис №4753492 від 17.02.2014 р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 210, внесеного державним реєстратором Державної реєстраційної служби України Малишева М.С.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним реєстратором Реєстраційної служби України Сіволіною М.Ю. 20.02.2014 прийнято рішення №11082011 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 1,57 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки як випливає з рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11082011 від 20.02.2014, яке прийняв державний реєстратор Сіволіна М.Ю., перебіг строку Договору оренди земельної ділянки від 22.08.2009 №63-6-00481 розпочався 20.02.2014, а не 23.02.2009 як передбачено рішенням господарського суду міста Києва від 20.06.2013, та, відповідно, роз`ясненням до цього рішення від 10.12.2013. Державним реєстратором Малишевим М.С. 17.02.2014 внесений відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відтак, враховуючи протиправність проведеної державної реєстрації, просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.08.2014 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.06.2014 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 року, було зупинено провадження у справі №826/11657/14 до набрання законної сили судовим рішенням Дарницького районного суду м. Києва по справі №753/9822/17 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Добро ЛТД" про визнання недійсним Договору оренди земельної ділянки від 22.02.2008 р. №63-6-004813.

Так, постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду задоволено касаційну скаргу Першого заступника прокурора Дарницького району м. Києва скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.06.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 року, а справу направлено на продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.09.2018 року провадження у справі поновлено та ухвалено про подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач 1,2,3 та третя особа проти задоволення позову заперечували з підстав викладених у письмових заперечення проти позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.240 КАС України, з урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII (далі також - Закон).

Згідно з частиною третьою статті 2 Закону, на прокуратуру не можуть покладатися функції, не передбачені Конституцією України.

За приписами пункту 2 частини першої статті 2 Закону, на прокуратуру покладаються такі функції, зокрема, як представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 23 Закону, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до частини першої статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, прокурор у визначених Законом випадках має право на представництво інтересів держави або конкретної особи (громадянина України, іноземця або особи без громадянства), якщо таке представництво належним чином обґрунтоване, проте не на представництво інтересів суспільства в цілому, на що в даному випадку вказує позивач обґрунтовуючи заявлений позов.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 у справі № 1-1/99 (далі - Рішення Конституційного Суду України) державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Позивачем не доведено, що захист інтересів у сфері державної реєстрації не здійснює або не належним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Дана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в ухвалі Верховного Суду від 19 липня 2018 року у справі №822/1169/17.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 60 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі як законні представники або вступити у справу за своєю ініціативою з метою виконання покладених на них повноважень.

Отже підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Зазначене в сукупності вказує на відсутність у прокурора адміністративної процесуальної дієздатності на звернення до суду з даним позовом, що виключає можливість розгляду і вирішення даної справи по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

З огляду на викладене, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 240, статтями 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

У Х В А Л И В:

Позов залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур