Справа № 500/684/19
Суддя: Хрущ Вікторія Леонідівна
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/684/19

23 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Хрущ В.Л., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 Адреса для листування: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (місце знаходження: вул. Шевченка, 34, м. Чортків, Тернопільська область, 48500, ) про:

- визнання протиправним дій Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії за віком як члену сім`ї репресованої особи та у подальшому реабілітованої, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 1 вересня 2008 року.

- зобов`язання Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату підвищення до пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 1 вересня 2008 року з врахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним дії Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо невиплати їй підвищення до пенсії за віком як члену сім`ї репресованої особи та у подальшому реабілітованої, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01 вересня 2008 року;

- зобов`язати Чортківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області проводити їй нарахування та виплату підвищення до пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01 вересня 2008 року, з врахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває на обліку в Чортківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 31.08.1998 року та отримує пенсію за віком, що підтверджується довідками, виданими відповідачем 18 лютого 2019 року № 228 та 13 березня 2019 року №1371/03, а також отримує підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн. відповідно до підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2008 року №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" (далі - Постанова № 654), як особа, що є членом сім`ї особи репресованої і згодом реабілітованої, яку було примусово переселено.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 06.11.2018 року про встановлення підвищення до пенсії відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Однак, листом від 16.11.2018 №5428/03 їй відмовлено у підвищенні пенсії, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", якою з 01.09.2008 року встановлено підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, членам сімей, яких було примусово переселено в розмірі 43,52 грн. Крім того, відповідач зазначив, що підвищення 25% мінімальної пенсії за віком, як реабілітованій особі відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" можливе лише особам, яких було піддано репресіям у формі позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та яким встановлено інвалідність.

Позивач не погоджується з такою позицією органу Пенсійного фонду України та вважає, що оскільки є особою, яка визнана потерпілою від політичних репресій та є членом сім`ї, яку було примусово переселено, що підтверджується відповідним посвідченням, то згідно даного закону - вона має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою суду від 28.03.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

02.05.2019 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, з тих підстав, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", починаючи з 01.09.2008 року встановлено підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, членам сімей, яких було примусово переселено в розмірі 43,52 грн. Крім того, у відзиві відповідачем зазначено про те, що з урахуванням змін внесених в ст.6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму1917-1991 років", підвищення 25% мінімальної пенсії за віком, як реабілітованій особі відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" можливе лише особам, яких було піддано репресіям у формі позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та яким встановлено інвалідність. З врахуванням такої позиції, відповідач вважає, що оскільки позивачу не встановлено інвалідності, - то вона не має права на пільги, встановлені п."г" ч.1 ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 06.05.2019 року постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження - з повідомлення (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання на 23 травня 2019 року на 11:30 год. та зобов`язано відповідача - Чортківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надати суду:

- заяву ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії від 06.11.2018 року, на яку відповідачем було надано відповідь листом №5428/03 від 16.11.2018 року;

- відомості про суми виплачених підвищень до пенсії, здійснених ОСОБА_1 , як репресованій особі, згідно Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" - починаючи з 01.09.2008 року.

В судове засідання 23.05.2019 року сторони не з`явились.

Однак, 23.05.2019 року на адресу суду надійшло клопотання від відповідача, в якому повідомляється, що, починаючи з 01.09.2008 року підвищення до пенсії примусово переселеним членам сімей репресованих нараховується та виплачується в фіксованій сумі - 43,52 грн. відповідно до підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", а також долучено до матеріалів справи копію заяви ОСОБА_1 від 06.11.2018 року щодо перерахунку пенсії.

Також, 23.05.2019 року на адресу суду від представника позивача - Денисової Т. С. надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження, в якій також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві.

Тому, з огляду на вжиття судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення належним чином сторін про наявність судової справи з їх участю та можливість реалізації ними права захисту у судовому порядку їх прав та інтересів, враховуючи відповідну заяву від представника позивача, а також, зважаючи на виконання відповідачем вимог відповідних ухвал суду щодо подання відзиву на позов та витребуваної судом інформації, - суд, у відповідності до статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, за наявними в ній доказами.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, враховуючи відповідну заяву позивача, суд, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та розглянув дану справу в порядку письмового провадження відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи, викладені в позові та поданому на нього відзиві, та надавши їм належну правову оцінку, проаналізувавши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належним чином та підлягають частковому задоволенню, - з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Чортківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 31.08.1998 року та отримує пенсію за віком, що підтверджується довідками, виданими відповідачем 18 лютого 2019 року № 228 та 13 березня 2019 року №1371/03. Крім того, згідно наявних у справі матеріалів - ОСОБА_2 також отримує підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн. відповідно до підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2008 року №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", як особа, що є членом сім`ї особи репресованої і згодом реабілітованої, яку було примусово переселено.

10.08.2000 року Борщівською районною радою позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_2 , згідно якого - вона є особою, потерпілою від політичних репресій.

06.11.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою щодо нарахування та виплати їй підвищення до пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком.

Листом від 16.11.2018 року №5428/03 відповідач відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії. Як видно зі змісту вищевказаного листа, підставою для відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 зазначено те, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" з 01.09.2008 року встановлено підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, членам сімей, яких було примусово переселено, в розмірі 43,52 грн., яке позивачці виплачувалось і виплачується по сьогоднішній день.

Крім того, у наведеному листі відповідач зазначив, що, з урахуванням змін внесених в ст.6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму1917-1991 років", підвищення 25% мінімальної пенсії за віком, як реабілітованій особі відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" можливе лише особам, яких було піддано репресіям у формі позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та яким встановлено інвалідність. З врахуванням такої позиції, відповідач вважає, що оскільки позивачу не встановлено інвалідності, то вона не має права на пільги, встановлені п."г" ч.1 ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач звернулася до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального статусу та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму1917-1991 років", який до 13.03.2018 мав назву Закон України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Метою зазначеного закону є відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів.

Відповідно до статті 1-1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років" від 17.04.1991 № 962-XII (далі - Закон № 962-XII) вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону № 1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є членом сім`ї, яку було примусово переселено, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, суд дійшов висновку, що позивач має право на підвищення до пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону № 1788-XII, а тому твердження відповідача про те, що відповідно до частини шостої статті 6 Закону № 962-XII підвищення пенсії на 25% мінімальної пенсії за віком, як реабілітованій особі, - можливе лише особам, яких було піддано репресіям у формі позбавлення волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та яким встановлено інвалідність, - є хибним.

Водночас, суд звертає увагу на те, що частина шоста статті 6 Закону № 962-XII надає право вибору соціальних гарантій, які передбачені різними законодавчими актами, окремим категоріям осіб, а саме:

- особи, реабілітовані відповідно до цього Закону, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, за їх вибором отримувати пільги та інші соціальні гарантії, передбачені цією статтею або статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а особам із числа таких осіб, яким встановлено інвалідність, - статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" або пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", або статтею 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Дійсно, позивач у справі не відноситься до жодної із вищеперелічених категорій цих осіб, але, при цьому слід зауважити, що ч.6 ст.6 Закону № 962-XII - не позбавляє ОСОБА_1 права, яке передбачене пунктом "г" частини першої статті 77 Закону № 1788-XII та визначає підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком членам сімей, яких було примусово переселено, до числа яких і відноситься позивач.

Крім того, суд вважає, що позиція відповідача, викладена у відзиві, є взаємносуперечлива, оскільки з однієї сторони Чортківське об`єднане управління Пенсійного фонду України визнає право позивача на отримання доплати як членам сімей, яких було примусово переселено в розмірі 43,52 грн., а з іншої, - посилаючись на ч.6 ст.6 Закону №962-XII, - вважає, що ОСОБА_1 взагалі не має права на отримання соціальних гарантій, оскільки не відноситься до відповідної категорії осіб, яким таке право надано.

Відповідно до пункту 6 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом (частина четверта статті 28 Закону № 1058-IV).

Відповідно до чинного законодавства України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами статті 28 Закону № 1058-IV.

Однак, згідно з статтею 28 вказаного Закону, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654 установлено, що з 01.09.2008 року репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачу з 01.09.2008 встановлено підвищення до пенсії у розмірі, встановленому Постановою № 654, а саме - 43,52 грн., тобто в меншому розмірі, ніж той, що гарантований пунктом "г" частини першої статті 77 Закону № 1788-XII.

Водночас, відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту.

Частиною третьою статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, виходячи із визначених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, підлягають застосуванню положення Закону України №1788-ХІІІ, а не Постанова № 654.

Отже, відповідач протиправно виплачує позивачу підвищення до пенсії в розмірі, визначеному Постановою № 654, внаслідок чого розмір надбавки є суттєво меншим за той, що підлягає виплаті реабілітованим особам на підставі пункту "г" статті 77 Закону №1788-ХІІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.11.2018 у справі №446/1563/16-а, від 14.02.2019 у справі №345/1416/17.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України - суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, підвищення відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-ХІІІ в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону № 1058-IV, має бути встановлено з часу звернення особи про встановлення надбавки.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до вимог частини другої статті 87 Закону № 1788-ХІІІ суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Однак, норми статті 87 Закону № 1788-ХІІІ - не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки стосуються нарахованих та не виплачених сум пенсій, а в даному випадку - спірним є питання нарахування і виплати пенсії пенсійним органом.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звернулась із заявою до відповідача щодо перерахунку пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-XII - 06.11.2018 року.

Відтак, з врахуванням вищенаведених обґрунтувань, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині визначення часу, з якого необхідно провести перерахунок пенсії позивачу, підлягають частковому задоволенню, і такий перерахунок слід провести - з 06.11.2018 року, а не з 01.09.2008 року, як цього просила позивач.

Окрім того, під час розгляду даної справи суд приходить також до переконання про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вподальшому проводити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат, - з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, - правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити як поновлення порушеного права, так і бути адекватним наявним обставинам.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, з наведених процесуальних норм Закону вбачається, що судовому захисту підлягає лише порушене право.

В контексті наведених приписів КАС України - обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом - є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. А тому дії (бездіяльність), прийняті рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо вони вчинені з перевищенням визначених законом повноважень (у разі бездіяльності - відповідні дії повинні, або не вчинюються суб`єктом владних повноважень на реалізацію покладеної на нього компетенції), та є юридично значимими, маючи безпосередній вплив на стан уже існуючих суб`єктивних прав та обов`язків особи.

Отже, відновлення порушеного права чи інтересу певної особи має відбуватись у спосіб, передбачений законодавством, і у разі звернення такої особи з позовом - суд може встановити порушення відповідних прав та інтересів конкретної особи, та у випадку необхідності, - зобов`язаний сприяти у їх відновленні, приймаючи рішення, спрямовані на юридичне закріплення таких прав чи/чи інтересів.

Тобто, судовому захисту підлягають лише ті права чи інтереси особи, які, можливо, вже є порушеними на момент звернення такої особи до суду з окремим позовом, а не порушення прав особи, які, на її думку, можливо, будуть мати місце в майбутньому з боку відповідача, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Вищезазначена обставина не може залишитись поза увагою суду, який в силу положень чинного процесуального законодавства, зобов`язаний при розгляді справи забезпечувати дотримання усіх принципів здійснення правосуддя.

Відтак, виходячи з того, що оскільки судове рішення жодним чином не може регулювати суспільні відносини, які, можливо, виникнуть в майбутньому, а виступає лише наслідком чинного правового регулювання та спрямоване на відновлення саме порушених прав, свобод та інтересів, і не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин, - суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача вподальшому вчиняти відповідні дії, спрямовані на захист прав позивача на майбутнє, - відсутні.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, керуючись повноваженнями, якими наділений суд при вирішенні справи відповідно до ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне обрати наступний спосіб захисту порушених прав позивача, який - є реальним станом на час постановлення даного рішення:

- визнати протиправними дії Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Чортківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 06.11.2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в межах правовідносин, які були встановлені в ході розгляду даної справи, та без задоволення вимог позивача, спрямованих на захист прав та інтересів позивача, які станом на час розгляду даної справи відповідачем без вчинення будь-яких дій щодо здійснення перерахунку позивачу пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком (які можуть бути вчинені відповідачем вподальшому, після виконання даного рішення) - не порушені.

Також, позивачем, ОСОБА_1 разом із адміністративним позовом подано заяву про звільнення від сплати судового збору, мотивовану тим, що позивач є одинокою особою, дохід якої складає лише щомісячна пенсія за віком.

Враховуючи те, що предметом спору є захист соціальних прав позивача, а також з метою забезпечення права позивача на доступ до правосуддя щодо захисту таких прав, - суд, розглянувши заяву позивача про звільнення від сплати судового збору під час відкриття провадження у справі дійшов до висновку про можливість відстрочення сплати судових витрат - до ухвалення судового рішення у справі.

На даний час, суд приходить до переконання, що наведені позивачем обставини у сукупності зі встановленими обставинами у даній справі, - є прийнятними та достатніми для звільнення її від сплати судового збору за звернення до суду із даним позовом.

Відтак, враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про перерозподіл судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до Державного бюджету - судом не порушується .

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, відповідно до п. "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

3. Зобов`язати Чортківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 06.11.2018, з урахуванням раніше виплачених сум.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Реквізити сторін:

Позивач/стягувач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач/боржник - Чортківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області: 48500, Тернопільська область, м.Чортків, вул.Шевченка, 34, код ЄДРПОУ - 41248539.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 28 травня 2019 року.

Головуючий суддя Хрущ В.Л.

Копія вірна:

Суддя Хрущ В.Л.