Справа № 480/1401/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2019 р. Справа № 480/1401/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - відповідач, Південне об`єднане УПФУ Сумської області), в якій просила:
1) визнати протиправною бездіяльність Південного об`єднаного УПФУ Сумської області щодо невиплати ОСОБА_1 неотриманої за період з 01.10.2018 по 31.01.2019 пенсії;
2) зобов`язати Південне об`єднане УПФУ Сумської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму неотриманої за період з 01.10.2018 по 31.01.2019 пенсії.
Свої вимоги мотивувала тим, що перебуває на обліку у відповідача відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509. Однак, з 01.10.2018 по 31.01.2019 виплата пенсії не здійснювалася. На її запит від 21.03.2019 відповідач надав відповідь від 27.03.2019, в якій повідомив, що виплата пенсії була припинена через надання інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання та скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, а згодом прийнято розпорядження про припинення виплати пенсії у зв`язку із скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Також відповідачем було повідомлено ОСОБА_1 , що виплату не отриманої пенсії буде проведено на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Однак, з такими діями відповідача не погоджується та звернулася до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 22.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою суду у відповідача та управління соціального захисту населення Охтирської міської ради було витребувано додаткові докази у справі.
На виконання вимог ухвали суду від 22.04.2019 до суду надіслав додаткові докази у справі відповідач (а.с.33-40) та управління соціального захисту населення Охтирської міської ради (а.с.25-29).
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачу призначена пенсія по інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с.14) та вбачається з позовної заяви.
Як вбачається з відзиву та листа відповідача від 27.03.2019 (а.с.16), та доказів, наданих відповідачем, позивачу розпорядженням Південного об`єднаного УПФУ Сумської області від 12.10.2018 (а.с.35) припинено виплату пенсії з 01.10.2018 за результатами верифікації, на підставі даних про тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання, наданої Інтегрованою міжвідомчою інформаційно-телекомунікаційною системою щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан».
19.12.2018 позивач звернулася до Південного об`єднаного УПФУ Сумської області із заявою про поновлення виплати пенсії (а.с.38) та надала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.12.2018 №5920-500000116 (а.с.39). Як вбачається з листа відповідача (а.с.16), після надання позивачем вищевказаної довідки ОСОБА_1 було включено до списку на отримання інформації для призначення (відновлення) виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам від 20.12.2018 р. № 6396/03.1-11 для перевірки достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб, та направлено до управління соціального захисту населення Охтирської міської ради.
Згідно протоколу №1 засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території м. Охтирка від 17.01.2019 управлінням соціального захисту населення Охтирської міської ради виплату пенсії позивача було поновлено з місяця припинення пенсії (а.с.40).
Судом із досліджених матеріалів справи (а.с.16, 34) встановлено, що пенсія позивачу за період з 01.10.2018 по 31.01.2019 включно була нарахована, однак не виплачена, фактичне її поновлення виплати мало місце з лютого 2019 року. Нарахована ж пенсія за період з 01.10.2018 по 31.01.2019 включно виплачена не була станом і на момент розгляду справи, що підтверджується довідкою про нараховану та виплачену пенсію ОСОБА_1 (а.с.34). Доказів на спростування вказаного суду не надано.
Після не отримання пенсії з 01.10.2018 по 31.01.2019 позивач звернулася із запитом до Південного об`єднаного УПФУ Сумської від 21.03.2019 щодо підстав припинення виплати пенсії та її поновлення (а.с.15), на що листом від 27.03.2019 №публ./2 (а.с.16) відповідач повідомив позивача, що виплата пенсії була припинена через надання інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання, наданої Інтегрованою міжвідомчою інформаційно-телекомунікаційною системою щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон « ОСОБА_2 », та скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи згідно розпорядження Південного об`єднаного УПФУ Сумської області від 12.10.2018 та від 06.12.2018.
Щодо виплати заборгованості, у листі було зазначено, що відповідно до п.15 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 встановлено, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення Комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальної виплати, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Тобто, виплата позивачу пенсії за період з 01.10.2018 по 31.01.2019 буде проведена управлінням на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Суд не може погодитись з такою позицією відповідача, а бездіяльність Південного об`єднаного УПФУ Сумської області щодо не виплати нарахованої пенсії з 01.10.2018 по 31.01.2019 включно вважає протиправною, враховуючи наступне.
Відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (надалі Закон №1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.
Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч.3 ст. 4 Закону №1058-ІV).
Згідно частини 1 статті 47 Закону №1058-ІV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
З 22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі Закон №1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.2 ст. 4 Закону №1706-VII).
Як згідно ст. 4 Закону №1706-VII так і згідно пункту 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 (далі Порядок №509) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених, зокрема, статтею 12 цього Закону.
Обґрунтовуючи свою позицію відповідач, з посиланням на норми Закону №1706-VII та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 8 червня 2016 року №365 (далі Порядок №365) вказує на правомірність припинення пенсії у зв`язку із встановленням факту відсутності позивачки за місцем проживання на основі отриманої інформації та скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Дійсно, встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування та скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є одними з підстав, визначених у п.п.2,4 п.12 Порядку №365 для припинення соціальних виплат, а частина 1 статті 12 Закону №1706-VII надає вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб та такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: (…); 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.
Разом з тим, вказаний Закон №1706-VII не визначає порядку чи підстав для припинення виплат пенсії чи інших соціальних виплат.
Законом, який регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є саме Закон №1058-1V. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування. (ст. 5 Закону №1058-1V). І саме цим Законом частиною 1 статті 49 визначено підстави припинення пенсії. Так, за приписами цієї норми, виплата пенсії, зокрема, за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у таких випадках: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.
В той же час, як встановлено судом, виплата пенсії відповідачем була припинена з 01.10.2018, на підставі даних про тривалу відсутність (понад 60 днів) позивача за місцем проживання, наданої Інтегрованою міжвідомчою інформаційно-телекомунікаційною системою щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» згідно розпорядження Південного об`єднаного УПФУ Сумської області від 12.10.2018 (а.с.35). Однак, вказані підстави, вказані у розпорядженні, як і підстави, зазначені у розпорядженні Південного об`єднаного УПФУ Сумської області від 06.12.2018 (а.с.36), яке було прийняте вже після фактичного припинення виплат пенсії позивачці, не є тими підставами, виключний перелік яких зазначено у ст.49 Закону №1058-IV для прийняття рішення про припинення пенсії.
Такі розпорядження прийняті не на підставі, що визначена Конституцією та законами України та не відповідають вимогам обґрунтованості, добросовісності, пропорційності прийняття рішення, а тому не можуть відповідати критеріям правомірності, визначених у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.09.2019 у справі №805/402/18.
Таким чином, доводи відповідача, з посиланням на Порядок №365 та Закон №1706-VII, про наявність обґрунтованих підстав для відмови у виплати пенсії не приймається судом до уваги, оскільки такі підстави як встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування та скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не передбачені ст. 49 Закону №1058-IV. А норми Закону №1058-IV є пріоритетними над нормами постанов Кабінету Міністрів України.
Крім того, відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.11.2003 №1382-ІV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Також, щодо посилання у листі від 27.03.2019 №публ./2 (а.с.16) на те, що виплата пенсії за період з 01.10.2018 по 31.01.2019 буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.4 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прав та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.
В даному випадку, суд звертає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (п.70).
Європейський суд з прав людини в рішенні «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 стосовно бездіяльності держави щодо прийняття нормативного акту, яких визначає механізму реалізації прав громадян, в п.п.55,56 зазначив, що відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Уряд не надав жодних пояснень цієї бездіяльності, яка тримала заявників у невизначеності. Таким чином, Суд не бачить жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників і вважає це втручання невиправданим. Отже, було порушення права заявників, передбаченого статтею 1 Першого протоколу.
Враховуючи встановлені обставини у справі та досліджені докази, приймаючи до уваги, що припинення виплати пенсії за період з 01.10.2018 по 31.01.2019 включно відповідачем здійснено не на підставі, встановлена законом, відмова у виплаті нарахованої пенсії за вказаний період через відсутність розробленого Кабінетом Міністрів України відповідного порядку щодо виплати пенсії, виплату якої протиправно було припинено, не відповідають критеріям правомірності, визначених ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 неотриманої пенсії за період з 01.10.2018 по 31.01.2019 включно та зобов`язання відповідача здійснити виплату нарахованої раніше пенсії за період з 01.10.2018 по 31.01.2019 включно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки, під час розгляду справи встановлено, що відповідачем прийняті розпорядження про припинення виплат позивачу пенсії, які не входить до предмету позову, для повного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати такі скасувати розпорядження Південного об`єднаного УПФУ Сумської області від 12.10.2018 та розпорядження Південного об`єднаного УПФУ Сумської області від 06.12.2018.
Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати пенсію за період з 01.10.2018 по 31.01.2019, суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, оскільки з досліджених судом матеріалів справи було підтверджено факт нарахування пенсії позивачу за вказаний період (а.с.34).
Що стосується заяви позивача про звернення рішення до негайного виконання, суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки за нормами п.1. ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Враховуючи, що предметом спору є визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання вчинити його певні дії, та за рішенням суду не вирішувалось питання про стягнення конкретно визначеного розміру суми пенсії, а лише вирішувалось питання щодо зобов`язання вчинити відповідача дії по виплаті пенсії, така заява позивача не підлягає задоволенню за безпідставністю.
Що стосується заявленого клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення, суд не вбачає підстав для його задоволенню, оскільки за нормами ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, це є право, а не обов`язок суду, крім іншого, позивачем не наведено аргументів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання судового рішення та необхідність у зв`язку з цим застосування положень статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Скасувати розпорядження Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 12.10.2018 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.10.2018.
Скасувати розпорядження Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 06.12.2018 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2018.
Визнати протиправною бездіяльність Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, яка полягає у не виплати ОСОБА_1 неотриманої пенсії за період з 01.10.2018 по 31.01.2019 включно.
Зобов`язати Південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області виплатити ОСОБА_1 суму нарахованої раніше пенсії за період з 01.10.2018 по 31.01.2019 включно.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про звернення рішення до негайного виконання відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14.06.2019.

Суддя І.Г. Шевченко