Справа № 1.380.2019.001750
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.001750
10 червня 2019 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючої судді Мричко Н.І.,
за участю секретаря судового засідання Кулик С.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Ільківа Ю.М.,
представника третьої особи Свистун М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
встановив:
ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2 , Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Львівській області, Відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним дії ГУ Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 гектара, для садівництва за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: с. Коростів, Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області;
- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Львівській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 гектара, для садівництва за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: с. Коростів, Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області.
Згідно з ухвалою від 12.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Одночасно судом до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Коростівську сільську раду Сколівського району Львівської області (надалі - Коростівська сільська рада, Третя особа).
27.05.2019 представник Позивача подала відповідь на відзив на позовну заяву, зміст якої аналогічний до змісту позовної заяви (арк. справи 43-45).
У судових засіданнях Позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Просили позов задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні представник Відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Представник Третьої особи у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечила, вказала на те, що згідно з Детальним планом території земельних ділянок за межами населеного пункту на території Коростівської сільської ради, для учасників АТО, розроблений квартал забудови для індивідуального дачного будівництва, який розділено на 14 ділянок, загальною площею 1,400 га. Зазначила, що інших вільних ділянок у такому кварталі немає.
З`ясувавши зміст спірних правовідносин, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
06.08.2018 ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 га, для садівництва за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: с. Коростів, Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області. Вказав, що не використовував раніше право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням. До клопотання додав: викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки; копію документа, що посвідчує особу; нотаріально посвідчену копію довіреності уповноваженої особи; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів; копію посвідчення учасника АТО (арк. справи 18).
06.11.2018 ОСОБА_2 повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 га, для садівництва за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: с. Коростів, Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області. Вказав, що не використовував раніше право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням. До клопотання додав: викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки; копію документа, що посвідчує особу; нотаріально посвідчену копію довіреності уповноваженої особи; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; копію посвідчення учасника АТО (арк. справи 15).
У відповідь на заяву Позивача, ГУ Держгеокадастру у Львівській області листом від 05.12.2018 № Ж-8447/0-5486/0/37-18 відмовило ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,1200 га, для індивідуального садівництва на території Коростівської сільської ради Сколівського району. Як на підставу для відмови послалось на відсутність погодження Коростівської сільської ради та п. 7 статті 118 Земельного кодексу України (арк. справи 17).
Не погодившись із відмовою ГУ Держгеокадстру у Львівській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.
Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 3 Земельного Кодексу України (надалі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Згідно з абзацом першим частини 1 та частини 2 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Частиною 1 статті 117 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Пунктом «в» частини 1 статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.
Згідно з абзацом першим частини 3 статті 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.
Аналіз наведених положень Закону дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане, яке відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (підпункт 12 пункту 4 Положення).
Наказом Держземагенства України від 15.10.2014 № 328 введено в дію ряд рішень колегії Держземагенства України від 14.10.2014, в тому числі рішення № 2/1.
Відповідно до рішення колегії Держземагенства України № 2/1:
2. Начальникам головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15 жовтня 2014 року, забезпечити обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою:
2.1. Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. До запиту додавати копії клопотань та графічних матеріалів до них.
2.2. У запиті, наведеному в пункті 2.1 цього рішення:
зазначати прохання до відповідного органу місцевого самоврядування протягом десяти календарних днів з дня отримання запиту письмово висловити позицію із зазначеного питання;
інформувати орган місцевого самоврядування, що відсутність протягом зазначеного строку мотивованих заперечень є мовчазною згодою на надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою.
2.3. У разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема, частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 ЗК України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.
2.4. У разі якщо у десятиденний строк відповідний орган місцевого самоврядування письмово або за замовчанням погодив (не надав мотивованих заперечень) надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або надав заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин.
Аналіз положень рішення колегії Держземагенства України № 2/1 дає підстави стверджувати, що підставою відмови заявнику може бути лише мотивоване заперечення органу місцевого самоврядування, які передбачені виключно законом (частина 7 статті 118 та частина 3 статті 123 ЗК України) та які надійшли у десятиденний строк. За відсутності мотивованих заперечень ГУ Держземагенства повинен забезпечити розгляд клопотання у встановленому порядку.
Крім цього, слід відмітити, що згідно з пунктом 2 Положення, Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 3 Положення передбачено, що основними завданнями Держгеокадастру є, зокрема, реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Згідно з підпункту 13 пункту 4 Положення Головне управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.
Відтак, Відповідач є органом виконавчої влади, який наділений повноваженнями надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.
Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, порядок, строки, процедура надання Відповідачем дозволу зацікавленим особам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а також чітко визначені порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.
За приписами пункту 8 вказаного Положення, головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.
Крім того, згідно з пункту 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.
При цьому, пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.
Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.
Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.
В межах цього адміністративного спору Позивач звернувся до Відповідача не із зверненням, а з відповідним клопотанням, за наслідками розгляду якого суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив Позивачу відповідь у формі листа.
Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення ГУ Держгеокадастру у Львівській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.
З огляду на викладене, суд вважає, що Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», без дотримання вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), що свідчить про допущення Відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності щодо розгляду поданого Жигуном ОСОБА_3 В. клопотання.
Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про протиправність рішення Відповідача, викладеного у формі листа від 05.12.2018 за № Ж-8447/0-5486/0/37-18 «Про розгляд клопотання», яким відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, на території Коростівської сільської ради.
Поряд з цим, суд вважає, що для захисту порушених прав Позивача слід визнати дії Відповідача протиправними та зобов`язати такого повторно розглянути клопотання Позивача від 06.11.2018 із прийняттям рішення відповідно до частини 3 статті 123 ЗК України.
Щодо позовної вимоги Позивача «зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Львівській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 гектара, для садівництва за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: с. Коростів, Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області», суд вважає, що така задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, а тому суд позбавлений можливості зобов`язати Відповідача прийняти рішення, що відносяться до його виключної компетенції.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково.
Щодо судових витрат, то відповідно до вимог частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України такі стягненню не підлягають, оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
адміністративний позов задовольнити частково.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.06.2019.

Суддя Мричко Н.І.