Справа № 755/360/19
Суддя: Савлук Т. В.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/360/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: Головуючого судді САВЛУК Т.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва адміністративний позовом ОСОБА_1 до Старшого лейтенанта, поліцейського сектору РПП Свалявського відділу поліції, Мукачівського районного відділу поліції, ГУ національної поліції в Закарпатській області Башкур Михайла Михайловича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись до Дніпровського районного суду міста Києва, як місцевого адміністративного суду, просив визнати протиправними дії Інспектора - старшого сержанта поліції, поліцейського сектору РПП Свалявського відділу поліції, Мукачівського районного відділу поліції, ГУ національної поліції в Закарпатській області Башкур Михайла Михайловича при винесенні постанови серія ДПО18 № 531294 від 01 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, мотивуючи тим, що 01 січня 2019 року ОСОБА_1 рухався на автомобілі «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 в місті Свалява по вул. Першотравнева в сторону центра міста дотримуючись правил дорожнього руху. Напроти 109-го номера вул. Першотравнева, був зупинений екіпажом патрульної поліції. Інспектор заявив, що причина зупинки, порушення правил дорожнього руху, керування транспортним засобом поза межами міста без увімкненого ближнього світла фар, чим передбачається відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Інспектором було повідомлено позивача про пред`явлення посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і страховий поліс ГО для складання постанови. Розумуючи неправомірність дій інспектора, позивач почав апелювати до норм діючого законодавства та фактичних обставин. Позивачем було заявлено, що зупинка неправомірна, адже відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у випадку вичерпаного переліку з десяти підстав, жодна з яких не може бути застосована до позивача. Інспектор в свою чергу, зауважив, що позивачем порушено правила дорожнього руху. ОСОБА_1 , було зазначено інспектору, що дійсно в переліку причин зупинки відповідно до п.1 ст. 35 вказано «Якщо водій порушив ПДР», проте порушення ПДР має бути зафіксовано рішенням уповноваженої особи, яка винесла відповідне рішення, яке набрало законної сили. У випадку на момент зупинки позивача такого рішення не було, отже не було законної причини для зупинки. Позивачем було зазначено інспектору, що рухаючись в межах населеного пункту (м. Свалява) про, що свідчить місце зупинки позивача екіпажом патрульної поліції в районі 109-го номера вул. Першотравнева. Позивачем було запропоновано інспектору надати докази відповідно до ст. 251 КУпАП, з якими хоче ознайомитися разом з іншими матеріалами справи відповідно до ст. 268 КУпАП, на що інспектор заявив, що так як порушення зафіксоване не в автоматичному режимі то й доказів немає, а якщо позивач не згоден, то є право оскаржити постанову. Інспектором взагалі не було зачитано і не роз`яснено права, взагалі справу не розглядав відповідно до процедури передбаченої ст. 276-282 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлявся належним чином.

Відповідач - старший лейтенант, поліцейського сектору РПП Свалявського відділу поліції, Мукачівського районного відділу поліції, ГУ національної поліції в Закарпатській області Башкур Михайло Михайлович в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Частиною 3 ст. 268 КАС України визначено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Статтею 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно положень статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з позовної заяви та постанови про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 531294 від 01 січня 2019 року,

Однак, в порушення норм ст. 77 КАС України, відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві та своїх пояснення по суті порушення, зокрема доказів щодо незаконної винесеної постанови на підставі порушення п.п. 31.6 (б), та незаконного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, судом не встановлено в діях позивача наявності адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Таким чином, відповідачем, суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій під час винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та не надано доказів на яких ґрунтується висновок (постанова) про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами адміністративного впливу проводяться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та скасування постанови серії ДПО18 № 531294, винесеної 01 січня 2019 року, Старшим лейтенантом, поліцейського сектору РПП Свалявського відділу поліції, Мукачівського районного відділу поліції, ГУ національної поліції в Закарпатській області Башкурою Михайлом Михайловичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 5,7-11, 19, 20, 77, 78, 94, 211, 217, 229, 241, 242, 245, 246, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Старшого лейтенанта, поліцейського сектору РПП Свалявського відділу поліції, Мукачівського районного відділу поліції, ГУ національної поліції в Закарпатській області Башкур Михайла Михайловича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову № ДПО18 № 531294 по справі про адміністративне правопорушення від 01 січня 2019 року, яка винесена старшим сержантом поліції, поліцейським сектору РПП Свалявського відділу поліції, Мукачівського районного відділу поліції, ГУ національної поліції в Закарпатській області Баркуш Михайлом Михайловичем, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу правопорушення.

Відповідно до ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я :