Справа № 460/758/19
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2019 року м. Рівне №460/758/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимоги, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2019 №Ф-62723-50 на суму 9828,72грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач протиправно прийняв вимогу від 12.03.2019 №Ф-62723-50 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 9828,72грн., оскільки він звільнений від сплати єдиного внеску, на підставі ч. 4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", як особа яка отримує пенсію за віком. А тому, 12.03.2019 відповідачем, на підставі помилково поданого позивачем звіту, виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка є протиправною та підлягає скасуванню. З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 17.04.2019 відкрито провадження у справі №460/758/19, вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

У встановлений судом строк відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказує на те, що вимоги позивача щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2019 №Ф-62723-50 на суму 9828,72 грн. є безпідставними та необґрунтованими. Платником самостійно 31.01.2019 подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску. Виправлення помилок у Звіті за формою згідно з додатком 5 Порядком не передбачено. Відповідно до п. 16 розділу II Порядку, відповідальним за правильність та достовірність заповнення звіту є страхувальник. Таким чином, позивач самостійно визначивши базу нарахування єдиного внеску, має здійснити сплату на загальних підставах. Відповідач наголосив, що ОСОБА_1 подавши Звіт за 2018 рік про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, фактично надав добровільну згоду на участь у в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Враховуючи викладене, наголошує, що відповідач діяв у межах, на підставі та у порядку, визначеному чинним законодавством, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 1949 року народження, отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.12.2003 .

31.01.2019 позивач ОСОБА_1 подав Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік форми №Д5(річна), у якому визначена сума єдиного внеску у розмірі 9828,72 грн.

На підставі даного звіту, 12.03.2019 Головне управління ДФС у Рівненській області виставило для позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-62723-50 в сумі 9828,72грн.

Наявність боргу також підтверджується долученою до матеріалів справи копією інтегрованої картки платника податків.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, в частині прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки), та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон України від 08.07.2010 №2464-VI).

Стаття 1 цього Закону визначає єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч.1 ст. 4 Закону України №2464-VI від 08.07.2010 встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Поряд із цим, за приписами ч. 4 цієї статті, особи, зазначені у пунктах 4 та 5--1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічні за змістом положення відображені у п. 4 Розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, та у п. 3 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015.

Відповідно до ст.2 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 5 листопада 1991 року, трудові пенсії діляться на пенсії: за віком; за інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Також, згідно ч.1 ст.9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України №2464-VI від 08.07.2010, можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 у справі №805/2195/17-а. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та отримує пенсію за віком.

Відтак, враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 звільнений від сплати єдиного внеску на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України №2464-VI від 08.07.2010. Отже, позивач не має обов`язку щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 рік.

Поміж тим, відповідачем не надано доказів звернення позивача з заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та відповідно укладання з ним договору про добровільну участь.

Таким чином, доводи відповідача з приводу того, що позивач самостійно визначивши базу нарахування єдиного внеску, згідно із поданого Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, та подавши цей Звіт, фактично надав добровільну згоду на участь у в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а тому має здійснити сплату на загальних підставах є безпідставними та такими, що не відповідають нормам Закону.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача та визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2019 №Ф-62723-50 на суму 9828,72грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов підтвердження у ході розгляду справи, то адміністративний позов необхідно задовольнити повністю.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене вище, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати у розмірі 768,40 грн., сплачені згідно квитанції №0. 0..1 від 28.03. 2019 (а. с. 6А).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул.Відінська,12,м.Рівне,33023, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2019 №Ф-62723-50.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, ) судові витрати на суму 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14 червня 2019 року.

Суддя Зозуля Д.П.