Справа № 0640/4433/18
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4433/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

13 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Сушка О.О. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконуючого обов`язки військового прокурора Житомирського гарнізону на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року (час ухвалення рішення - не зазначено, місце ухвалення рішення - м. Житомир, дата складання повного тексту рішення - 20.02.2019 р.) у справі за адміністративним позовом військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир до Житомирської обласної державної адміністрації, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: 643 Управління начальника робіт, державне підприємство "Зарічанське лісове господарство" та державне підприємство "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" про визнання незаконним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року Військовий прокурор Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир звернувся в суд з позовом до Житомирської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження № 88 від 12.03.2018 "Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою, надання дозволів на розроблення технічної документації із землеустрою, затвердження технічної документації із землеустрою, припинення права постійного користування земельними ділянками, передачу в постійне користування земельних ділянок, проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, продаж земельних ділянок, погодження виділення у тимчасове користування лісових ділянок, передачу в оренду земельних ділянок водного фонду", яким надано дозвіл ДП "Житомирський лісгосп" на розробку технічної документації із землеустрою щодо (встановлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на території Іванівської сільської ради площею 494,2068 га; на території Тетерівської сільської ради площею 11,2763 га; на території Зарічанської сільської ради площею 185,1 127 га, на території Новогуйвинської сільської ради площею 288,3758 га; на території Високопічської сільської ради площею 466,2629 га.

27.11.2018 року ухвалою суду залучено до участі у розгляді справи державне підприємство "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, його оскаржив виконуючий обов`язки військового прокурора Житомирського гарнізону, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, та що судом порушено норми матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що земельні ділянки, які зазначені в позові, є землями оборони, проте Міністерство оборони України не надавало погодження на передачу вказаних земельних ділянок, а ДП "Івано-Франківський ліспромкомбінат" не відмовлялось від них, тому Розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації № 88 від 12.03.2018 року в частині надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ДП "Житомирський військовий лісгосп" видано з порушенням визначеної законом компетенції та як наслідок може слугувати незаконному наданню в користування третім особам земель оборони.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП "Зарічанське лісове господарство" вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим. Звертає увагу суду на те, що на спірні земельні ділянки існують державні акти на право постійного користування, то у даному випадку формування земельних ділянок відбувається шляхом розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Також, зазначив, що сам дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є за своєю суттю рішенням про передачу земельної ділянки у користування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Житомирської обласної державної адміністрації зазначає, що фактично та юридично в даному випадку не відбувається передача земельної ділянки, оскільки вона і так на момент прийняття рішення перебуває у заявника в користуванні. Крім того, сам дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є ототожненням передачі земельної ділянки у користування, оскільки дана документація передбачає, що дозвіл на неї може отримати лише користувач у якого наявні правовстановлюючі документи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно ст. 2 Земельного кодексу України суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно п. "ж" ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом (ст. 65 Земельного кодексу України).

Статтею 77 Земельного кодексу України визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Відповідно до ст.ст. 1 та 2 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини). Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

За нормами ст. 10 Закону України "Про оборону України" Міністерство оборони України здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, Розпорядженями Житомирської районної державної адміністрації № 7 від 06.01.2005 року та № 70 від 04.02.2005 року Державному підприємству "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", видано державні акти на право постійного користування земельними ділянками, а саме: земельна ділянка на території Іванівської сільської ради площею 496,56 га, державний акт ЯЯ №073505 від 21.09.2005; земельна ділянка на території Зарічанської сільської ради площею 491,1265 га, державний акт НОМЕР_1 № 073506 від 10.10.2005; земельна ділянка на території Високопічанської сільської ради площею 287, 0484 га, державний акт НОМЕР_1 № 073509 від 21.09.2005; земельна ділянка на території Новогуйвинської сільської ради площею 186,3180 га, державний акт НОМЕР_1 № 073508 від 21.09.2005; земельна ділянка на території Тетерівської сільської ради площею 219,56 га, державний акт ЯЯ НОМЕР_2 073507 від 10.10.2005.

Наказом Міністра оборони України від 30.09.2008 № 469, на підставі Закону України "Про управління об`єктами державної власності" та з метою приведення положень Статуту державного підприємства "Івано-Франківський ліспромкомбінат Міністерства оборони України" у відповідність з вимогами Господарського та Цивільного кодексів України, державне підприємство "Івано-Франківський ліспромкомбінат Міністерства оборони України" було перейменовано у державне підприємство "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат".

За наказом Міністра оборони України від 20.03.2009 року № 123 "Про реорганізацію Державного підприємства "Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат" відбулася реорганізація даного підприємства шляхом виділу з нього структурних підрозділів, а саме: Зарічанського військового лісгоспу, Корбутівського, Чуднівського, і Макарівського лісництв, та створене на їх базі Державне підприємство "Житомирський військовий лісгосп", до якого за розподільчим балансом з оформленням відповідних актів прийому - передачі земель та майна перейшли у відповідній частині майно, права та обов`язки реорганізованого ДП "Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат".

Згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 25.04.2018 № 312 ДП "Житомирський військовий лісгосп" перейменовано на Державне підприємство "Зарічанське лісове господарство".

Як зазначає прокурор в поданій до суду позовній заяві, на виконання розпорядження Кабінету міністрів України №773-р від 04.09.2013 року, постанови Кабінету міністрів України №1482 від 01.09.2013 року, акту приймання-передачі 2013 року Державне підприємство Міністерства оборони України "Державне підприємство "Житомирський військовий лісгосп" (код 36548884) як цілісний майновий комплекс передано із сфери управління Міністерства оборони України до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України. Проте, на переконання прокурора, до акту передачі було незаконно включено і спірні земельні ділянки.

Окрім цього прокурор наголошує на тому, що рішення про припинення права користування земельними ділянками на території Житомирської області, передача її іншим особам Міністерством борони України відповідно до ст. 149 Земельного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України № 1282 від 29.08.2002 року "Про затвердження порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил" не приймалось.

Водночас, розпорядженням Голови Житомирської обласної державної адміністрації № 88 від 12.03.2018 "Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою, надання дозволів на розроблення технічної документації із землеустрою, затвердження технічної документації із землеустрою, припинення права постійного користування земельними ділянками, передачу в постійне користування земельних ділянок, проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, продаж земельних ділянок, погодження виділення у тимчасове користування лісових ділянок, передачу в оренду земельних ділянок водного фонду" надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) суб`єктам господарювання за переліком згідно з додатком 2. Відповідно до додатку 2, ДП "Житомирський військовий лісгосп" (згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 25.04.2018 № 312, перейменовано на ДП "Зарічанське лісове господарство") надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, наступних земельних ділянок: на території Іванівської сільської ради площею 494,2068 та.; на території Тетерівської сільської ради площею 1 1,2763 га.; на території Зарічанської сільської ради площею 185,1 127 га., на території Новогуйвинської сільської ради площею 288,3758 га.; на території Високопічської сільської ради площею 466,2629 га.

У відповідності з п.25 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних сил України, та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22.12.1998 № 483, вказані земельні ділянки обліковувалися в Квартирно - експлуатаційному відділі м. Житомир.

Позовні вимоги військового прокурора мотивовані тим, що обласна державна адміністрація під час прийняття оскаржуваного Розпорядження №88 від 12.03.2018 р. щодо земель оборони вийшла за межі наданих їй повноважень, що у подальшому може призвести до незаконного їх відчуження, в зв`язку з чим вказане розпорядження підлягає визнанню незаконним в судовому порядку і скасуванню.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що голова Житомирської облдержадміністрації, приймаючи спірне розпорядження про надання ДП "Житомирський військовий лісгосп" (в подальшому - ДП "Зарічанське лісове господарство") дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), діяв правомірно, в межах наданих законом повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

За змістом положень ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч. 2 ст. 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

За приписами ч. 6 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Статтею 123 ЗК України встановлюється вичерпний перелік підстав для відмови у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та у відповідності до цього закону (ч. 3 ст. 4 Закону України "Про використання земель оборони").

Затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2013 № 436 Порядок відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил і Державної спеціальної служби транспорту визначає відчуження земельних ділянок як продаж виконавцями земельних торгів земельних ділянок, у тому числі разом із розташованими на них об`єктами нерухомого військового майна, що підлягають реалізації.

Тобто, у ч. 3 ст. 4 Закону України "Про використання земель оборони" законодавець регламентує продаж земельних ділянок - їх роздержавлення.

В даному випадку землі не вибули із державної власності, а Кабінет Міністрів України, в межах своєї компетенції, прийняв рішення щодо підпорядкування державного підприємства: від МОУ до сфери управління Держлісагентства України.

Управління об`єктами державної власності, згідно із Законом України "Про управління об`єктами державної власності" здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України згідно із ст. 5 названого Закону, визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об`єктами державної власності; приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію господарських структур і визначає уповноважені органи управління, які здійснюють контроль за їх діяльністю тощо.

Наказом Держлісагентства України від 28.04.2016 р. за № 217 припинено діяльність ДП «Житомирський військовий лісгосп» .

Як вбачається із Статуту ДП "Зарічанське лісове господарство", затвердженого Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 25.04.2018, за №312, останнє засновано на державній власності, створене відповідно до наказу Міністра Оборони України від 20.03.2009 року №123 "Про реорганізацію ДП Івано-Франківський військовий ліс промкомбінат", належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України (Орган управління майном) і координується Житомирським обласним управлінням лісового та мисливського господарства.

Колегія суддів приймає до уваги, що Закон України "Про використання земель оборони" стосується виключно земель оборони, серед яких відсутні землі підприємств МОУ (є тільки підприємства Збройних Сил, а не МОУ).

Склад Збройних Сил України, правові засади їх організації, діяльності, дислокації, керівництва та управління ними визначає Закон України "Про Збройні Сили України", ст. 3 якого встановлює, що організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, (жодних підприємств).

Саме на це вказує ст. 10 Закону України "Про Збройні Сили України", яка передбачає, що забезпечення окремих видів діяльності Збройних Сил України може проводитися державними підприємствами, що створюються у встановленому порядку Міністерством оборони України.

Тобто, відповідно до Закону України "Про використання земель оборони" спірні земельні ділянки, щодо яких порушено питання про розробку проекту землеустрою, є землями лісового господарства, а не землями оборони.

Згідно класифікатора форм власності на землю, затвердженого листом Держкомзему України від 24.04.1998 року № 14-1-7/1205 (в редакції чинній на той час) вказане цільове призначення відсутнє, вказано п. 5.1. - для ведення лісового господарства, п. 3.3. передбачає землі оборони (для розміщення та постійної діяльності військових частин, установ, навчальних закладів, підприємств, організацій).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що цільове призначення спірної земельної ділянки - для лісового господарства і пов`язаних з ним послуг і даний вид цільового призначення не змінювався з моменту видачі державного акту на землю по час прийняття оскаржуваного рішення, що, в свою чергу, спростовує твердження скаржника про неправомірну зміну цільового призначення земельної ділянки та те, що суд першої інстанції невірно визначив її правовий статус та цільове призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Згідно ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначені Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля тощо.

Крім того, ст. 21 вказаного Закону передбачено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Приписами статті 17 Земельного кодексу України визначено повноваження державних адміністрацій у розпорядженні землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ст. 122 Земельного кодексу України, обласні державі адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Згідно ст. 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження.

В свою чергу відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації від 12.03.2018 року № 88 "Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою, надання дозволів на розроблення технічної документації із землеустрою, затвердження технічної документації із землеустрою..." прийнято в межах наданих місцевим державним адміністраціям повноважень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу виконуючого обов`язки військового прокурора Житомирського гарнізону залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 червня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Сушко О.О. Кузьменко Л.В.