Справа № 826/17398/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року

у справі №826/17398/18 (розглянуту в порядку загального позовного провадження)

за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України

до відповідача ОСОБА_1

треті особи: Прокуратура Київської області,

та ОСОБА_2 ,

та ОСОБА_3 ,

та ОСОБА_4

про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2018 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі по тексту - позивач або ДАБІ України) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач або ОСОБА_1 ), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Прокуратура Київської області в якому просила:

- зобов`язати ОСОБА_1 знести паркан на земельних ділянках за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , кадастрові номери земельних ділянок № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 за власний рахунок та привести земельну ділянку за зазначеними адресами до попереднього стану.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проведеною перевіркою було встановлено виконання підготовчих робіт відповідачем, при цьому будь - яких дозволів чи декларацій відповідачем не подано та не отримано.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 знести будівельну огорожу, виконану на земельній ділянці № :01:004:5004 за адресою - АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 знести будівельну огорожу, виконану на земельній ділянці № :01:004:5005 за адресою - АДРЕСА_2 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення та призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незаконності, необґрунтованості та необ`єктивності рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Третіми особами та позивачем було подано відзиви на апеляційну скаргу в яких зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача та треті особи в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечували та просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок НОМЕР_1 , розташованих за адресою - АДРЕСА_2 , та НОМЕР_2 та АДРЕСА_1

Згідно з порядком здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553, на підставі звернення громадянки ОСОБА_3 , вх. №10/10-Б-0308/34 від 03.08.2017, Департаментом ДАБІ України в Київській області видано направлення від 03.08.2017 №636.17/01 та №631.17/01 для проведення позапланової перевірки у період з 22.08.2017 по 05.09.2017 на об`єкті будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Під час проведення позапланової перевірки 22.08.2017 на об`єкті будівництва встановлено, що на зазначених земельних ділянках виконано підготовчі роботи, а саме - влаштовано огородження будівельного майданчика та улаштування під`їзних шляхів для будівництв, чим порушено ч. 1ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За результатами проведеної перевірки, посадовою особою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Київській області складено припис №С-0509/1 від 05.09.2017 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким встановлено, що ОСОБА_1 на земельних ділянках за адресою: АДРЕСА_2 виконано підготовчі роботи, а саме: влаштування огородження будівельного майданчика, улаштування під`їзних шляхів чим порушено ч. 1ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Зобов`язано відповідача усунути допущені порушення до 05.10.2017.

Також, посадовою особою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Київській області складено припис №С-0509/2 від 05.09.2017 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, яким з метою усунення виявлених порушень контролюючий орган зобов`язує ОСОБА_1 зупинити виконання будівельних робіт з 12.09.2017.

З метою перевірки виконання вимог вищезазначених приписів від 05.09.2017, Департаментом ДАБІ України в Київській області, відповідно до направлення №43.18/01 від 07.02.2018, проведено позапланову перевірку об`єкту будівництва, за результатами якої встановлено, що вимог приписів не виконано, та у відповідача відсутні документів дозвільного та декларативного характеру (т.1 а.с. 34).

З огляду на вищезазначене, відповідачу повторно надано припис №С-1303/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 13.03.2017, відповідно до якого відповідача зобов`язано усунути виявлені порушення містобудівного законодавства шляхом приведення земельної ділянки до попереднього стану та припис №С-1303/2 про зупинення підготовчих та будівельних робіт з вимогою зупинити виконання будівельних робіт з 13.03.2018.

З метою перевірки виконання вимог приписів від 13.03.2018, відповідно до направлення №534.18/01 проведено позапланову перевірку, за результатами якої встановлено, що вимог приписів не виконано, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що приписи про усунення порушень були належним чином вручені відповідачу. Правом на їх оскарження відповідач не скористався. Станом на день розгляду справи вимоги приписів про усунення порушень не виконав, чим допущено відповідачем порушення будівельних норм і правил. За вказаних обставин, на підставі положень статті 376 Цивільного кодексу України, суд вважав обґрунтованою вимогу позивача про знесення паркану, зазначеного в позовних вимогах, в якості огородження будівельного майданчика, оскільки саме зазначене формулювання визначає паркан в якості наслідків проведених підготовчих робіт.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466 Порядку виконання підготовчих робіт, підготовчі роботи це роботи з підготовки земельної ділянки, влаштування огородження будівельного майданчика та знесення будівель і споруд, порушення елементів благоустрою в межах відведеної земельної ділянки під забудову, вишукувальні роботи, роботи із спорудження тимчасових виробничих та побутових споруд, необхідних для організації і обслуговування будівництва, улаштування під`їзних шляхів, складування будівельних матеріалів, підведення тимчасових інженерних мереж, а також з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень.

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку підготовчі роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію, а також після подання Державній архітектурно-будівельній інспекції або її територіальному органу (далі - Інспекція) повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, крім винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень, або отримання зареєстрованої декларації про початок виконання підготовчих робіт.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм а також з огляду на те, що відповідачем не було надано жодних доказів подання повідомлення про виконання підготовчих робіт, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконання підготовчих робіт, зокрема, огородження будівельного майданчика, є протиправним.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про основи містобудування" від 16 листопада 1992 року №2780-ХІІ (далі - Закон №2780-XII), містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Частинами першою та другою статті 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" від 20 травня 1999 року №687-XIV визначено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі - Закон №3038-VI).

Відповідно до статті 41 Закону №3038-VI, державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Підставою для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону №3038-VI, у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Аналіз наведених вище положень частини першої статті 38 Закону №3038-VI у взаємозв`язку з нормами частини першої статті 41 цього ж Закону дає підстави для висновку про те, що в разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, орган державного архітектурно-будівельного контролю уповноважений видати припис про усунення порушень. Цей припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу звернутися до суду на підставі частини першої статті 38 цього Закону у зв`язку з його невиконанням.

Згідно із частиною першою статті 34 Закону №3038-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 36 Закону №3038-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється. Отримання замовником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт, крім направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті, не вимагається.

Положеннями частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України визначено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-130 цс від 04.12.2013 року, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до положень статті 38 Закону №3038-VI, право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить відповідним органам державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

При розгляді позовів про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач самочинно звів паркан та почав проведення будівельних робіт, у тому числі підготовку до будівельних робіт при цьому приписи про усунення порушень були належним чином вручені відповідачу, правом на їх оскарження відповідач не скористався, що дає підстави колегії суддів дійти висновку про мовчазну згоду відповідача щодо порушення у сфері архітектурно-будівельного контролю.

Крім того, відповідач ні до суду першої ні до суду апеляційної інстанції не надав належних та допустимих доказів щодо виконання вимог приписів про усунення порушень, чим допущено істотні порушення будівельних норм і правил.

За таких обставин, колегія суддів на підставі положень статті 376 Цивільного кодексу України, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимоги позивача про знесення паркану на земельних ділянках, та погоджується щодо доцільності у даному випадку конкретизувати паркан, зазначений в позовних вимогах, в якості огородження будівельного майданчика, оскільки саме зазначене формулювання визначає паркан в якості наслідків проведених підготовчих робіт.

Таким чином, виходячи із системного аналізу порушень, які були встановлені за результатами проведення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, з огляду на те, що відповідачем в рамках підготовки до будівельних робіт без дозвільної документації самочинно збудовано паркан, який є частиною самочинного будівництва, колегія суддів вважає посилання апелянта безпідставними, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Отже, колегія суддів зазначає, що оскільки ОСОБА_1 не виконала вимоги зазначених приписів в добровільному порядку, а також у зв`язку з відсутністю дозвільної документації на виконання підготовчих та будівельних робіт, враховуючи порушення вимог законодавства у сфері містобудування, будівельних норм та правил, а також враховуючи неможливість здійснити перебудову або реконструкцію такого об`єкту самочинного будівництва, Державна архітектурно-будівельна інспекція України цілком законно та обґрунтовано, в межах своїх повноважень, звернулася до суду щодо знесення паркана на земельних ділянках за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи представника апелянта про те, що відповідач наділений правом на належній їй на праві власності земельній ділянці встановлювати паркан, колегія суддів не приймає до уваги, так як п. 2 Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466 передбачено, що підготовчі роботи можуть виконуватися замовником лише після подання Державній архітектурно-будівельній інспекції або її територіальному органу повідомлення про початок виконання підготовчих робіт.

Колегія суддів приймає до уваги доводи позивача та третіх осіб, що відповідачем на суміжних земельних ділянках виділених для індивідуального будівництва вже здійснено будівництво багатоквартирного житлового будинку, що було предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанції у справі № 826/17811/16 .

Доводи представника позивача, що наявний паркан не порушує нічиїх прав колегія суддів не приймає до уваги, так як на вищевказаних земельних ділянках паркан є фактично частиною огорожі земельних ділянок, які також належать відповідачу та на яких самочинно проведені будівельні роби по будівництву багатоквартирних будинків.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.