Справа № 320/7035/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7035/18 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Літвіної Н.М.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» до Головного управління державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Васт-Транс» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.12.2018 року №.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у період з 21.11.2018 року по 04.12.2018 року відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Васт-Транс» з питань правомірності декларування суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку за вересень 2018 року, яка виникла за рахунок поточного від`ємного значення ПДВ.

В ході перевірки було встановлено, що позивачем порушено, зокрема: підпункту 192.1.1 пункту 192 статті 192, пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4, 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, а саме завищено суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на 1810,00 грн.

Вказане завищення суми бюджетного відшкодування, на думку податкового органу, відбулось в наслідок віднесення позивачем до складу податкового кредиту податку на додану вартість, сплаченого у складі вартості пального, використаного на цілі, що не пов`язані з господарською діяльністю ТОВ «Васт-Транс», а також у зв`язку з віднесенням до складу податкового кредиту ПДВ на підставі податкової накладної від 29.08.2018 року №15286 без урахування зменшення обсягів постачання відповідно до розрахунку коригування від 03.09.2018 року №11, складеного постачальником.

Результати перевірки оформлені Актом від 11.12.2018 року №1104/10-36-12-02/30367782.

21.12.2018 року на підставі висновків Акта перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок у банку за вересень 2018 року на 1810,00 грн. та визначено штраф у розмірі 905,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Спірні правовідносини внормовано приписами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та нормативними актами, прийнятими на їх виконання.

За змістом статті 198 ПК України право платника податків на включення сум податку на додану вартість (далі - ПДВ) до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником-платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пункт 201.11 статті 201 ПК України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Приписами статті 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1 статті 44 ПК України).

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість, а також включення витрат до складу оподатковуваного доходу є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Судом першої інстанції встановлено, що від`ємне значення ПДВ, заявлене позивачем до відшкодування на рахунок у банку, утворилось внаслідок зменшення податкового зобов`язання на суму податкового кредиту за вересень 2018 року у розмірі 293501,00 грн.

Вказаний податковий кредит у розмірі 293501,00 грн. позивачем був сформований переважно (92%) за рахунок фінансово-господарських операцій з придбання палива у ПП «Укрпалетсистем» та ТОВ «Альянс Холдинг».

На думку податкового органу, придбане у вказаних контрагентів пальне позивачем було використане в операціях, що не пов`язані з виготовленням товарів та наданням послуг ТОВ «Васт-Транс».

Зокрема, податковим органом зазначено, що між карткою рахунку 23 та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 203 існує розбіжність в обсягах використаного пального на суму 3763,23 грн., у тому числі ПДВ 752,65 грн., що свідчить про списання дизельного пального в обсязі 171,07 літрів на суму 3763,23 грн. на цілі, не пов`язані з господарською діяльністю.

Як вбачається з Акту перевірки, у ході аналізу картки рахунку 23 «види діяльності - основна діяльність, види витрат: дизпаливо» контролюючим органом було встановлено, що у вересні 2018 року ТОВ «Васт-Транс» на підставі подорожніх листів та розрахунків до них списано дизельного палива у кількості 74083,00 л на суму 1553788,44 грн., у той час як згідно з оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 «Виробничі запаси. Паливо», кредитові обороти дизпалива склали 74254,070 л на суму 1557551,67 грн.

Дослідивши наявні у матеріалах справи картку рахунку 23 «Виробництво» та оборотно-сальдову відомість по рахунку 23 «Виробництво», 92 «Адміністративні витрати», колегія суддів встановила, що загальний обсяг використання дизельного пального за вересень склав 74254,070 л на суму 1557551,67 грн., з яких 74084,07 л на суму 1553788,44 грн. - витрати пального на перевезення вантажів автомобільним транспортом, 170,00 л на суму 3763,23 грн., у тому числі ПДВ 752,65 грн. - адміністративні витрати.

Факт списання дизельного пального в обсязі 170,00 л на суму 3763,23 грн. на цілі, що пов`язані з адміністративними витратами ТОВ «Васт-Транс» (перевезення працівників) підтверджується наявним у матеріалах справи актом списання від 30.09.2018 року №СпТ-000055 та подорожнім листом вантажного автомобіля за вересень 2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податковим органом не було досліджено обсягів витрат палива, що обліковані позивачем на рахунку 92 «Адміністративні витрати», у зв`язку з чим відповідач дійшов помилкових висновків про наявність розбіжностей у бухгалтерському обліку ТОВ «Васт-Транс» та про списання пального в обсязі 171,00 літрів на суму 3763,23 грн., у тому числі ПДВ 752,65 грн., що не підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку.

Щодо висновку податкового органу про відсутність у ТОВ «Васт-Транс» документів, які підтверджують списання бензину А-95 в обсязі 155 літрів на суму 3957,04 грн. та ПДВ 791,41 грн., колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що протягом вересня 2018 року ТОВ «Васт-Транс» було списано 155 літрів бензину А-95 на суму 3957,04 грн., у тому числі 05.09.2018 року - 30 літрів, 12.09.2018 року - 45 літрів, 20.09.2018 року - 40 літрів, 28.09.2018 року - 40 літрів, що підтверджується актом списання від 30.09.2018 року №СпТ-000052 та відомістю видачі бензину А-95 за вересень 2018 року.

Списаний бензин А-95 в обсязі 155 літрів був використаний для заправки електрогенератора GP6500L-GЕЕ/3, який введений в експлуатацію наказом ТОВ «Васт-Транс» від 10.12.2010 року №6-ОФ та обліковується в бухгалтерському обліку ТОВ «Васт-Транс» на рахунку 104 «необоротні активи». Вказаний бензин позивачем використовується для заправки електрогенератора у випадку відключення виробничих приміщень ТОВ «Васт-Транс» від джерела постачання електроенергії.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, факт списання бензину та зв`язок витрат зі списання бензину з господарською діяльністю ТОВ «Васт-Транс» підтверджується документально.

Посилання апелянта на те, що на підприємстві відсутній розпорядчий акт, яким затверджені норми витрат бензину та порядок його списання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жодним нормативно-правовим актом не визначено норм витрат ПММ генераторами, як і не встановлено обов`язку підприємств розробляти та затверджувати власні норми витрат палива при використання генераторів для забезпечення електроенергією у випадку її відключення.

Висновок податкового органу про віднесення до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у складі вартості пального в обсязі 33,63 л., яке було використано понад встановлені наказом на підприємстві планові лінійні норми витрат палива, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Васт-Транс» надає послуги з внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом. ТОВ «Васт-Транс» на праві постійного користування належить 1,5212 га землі для обслуговування виробничої бази, розташованої за адресою: с. Петрушки, вул. Лісна, буд.1.

Крім того, на балансі позивача обліковується будівля виробничої бази вартістю 1752645,12 грн.;транспорті засоби загальною вартістю 36764122,85 грн.: Daimlerchrysler - 23 авто; Mercedes Benz Actros - 30 авто; Scania 113m, R400, R440 - 11 авто; Daimler-Benz - 4 авто; Daf XF 105.410 - 1 авто; Volvo FH12 - 1 авто; Iveco 440 - 1 авто; Камаз 5511 - авто та інші.

Як було зазначено вище в охопленому перевіркою періоді ТОВ «Васт-Транс» було використано (списано) 74254,070 л пального на суму 1557551,67 грн.

Списання палива позивачем здійснюється з урахуванням планових лінійних норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті по підприємству, що затверджені наказом ТОВ «Васт-Транс» від 02.05.2018 року №02-05/2018.

Зокрема, вказаним наказом встановлено планову лінійну норму витрат палива для раціонального використання на пробіг автопоїзда (тягач та напівпричіп) без вантажу, які перебувають в експлуатації - 30 літрів на 100 кілометрів шляху, та встановлено планову норму витрат палива на одну тонну спорядженої маси при виконанні транспортної роботи - 0,6 літрів на 100 кілометрів.

У матеріалах справи наявні подорожні листи вантажного автомобіля від 11.09.2018 року №697, від 05.09.2018 року №954, від 04.09.2018 року №951, від 04.09.2018 року №952 та розрахунки використання пального до них, а саме №530 від 12.09.2018 року, №516 від 12.09.2018 року, №04/09 від 04.09.2018 року, №04/09 від 04.09.2018 року, якими підтверджується факт того, що позивачем було використаного пального в обсязі, що перевищує планові лінійні норми, затверджені наказом ТОВ «Васт-Транс» від 02.05.2018 року №02-05/2018, на 33,63 літрів на суму ПДВ 141,12 грн.

Враховуючи те, що податкове законодавство не містить застережень, які б виключали можливість віднесення до складу операційних витрат підприємства обсягів палива, використаного понад затверджені на підприємстві планові лінійні норми, або щодо необхідності приведення використання пального до певних норм, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що витрати палива, пов`язані з наданням послуг підприємством, що відповідають основним видам діяльності підприємства, повинні зазначатись у витратах в обсязі, який враховано у бухгалтерському обліку, без обмежень.

Твердження відповідача про необхідність врахування Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року № 43 (далі також Норми), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені Норми не зареєстровані у Міністерстві юстиції України, у зв`язку з чим не є нормативно-правовим актом у розумінні частини 2 статті 117 Конституції України та не є джерелом права, і має виключно рекомендаційний характер при плануванні витрат палива з метою його раціонального використання.

З огляду на викладене у сукупності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки контролюючого органу про використання позивачем палива на суму 1685,18 грн. на цілі, що не пов`язані з господарською діяльністю ТОВ «Васт-Транс», є необґрунтованими, а доводи про те, що зазначені витрати палива документально не підтверджуються, повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Щодо висновку податкового органу про віднесення до складу податкового кредиту ПДВ на підставі податкової накладної від 29.08.2018 року №15286 без урахування зменшення обсягів постачання відповідно до розрахунку коригування від 03.09.2018 року №11, складеного постачальником, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку-постачальника, то: постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг (підпункт 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України).

Правила пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України встановлюють, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування, та на які посилався орган доходів і зборів на обґрунтування своєї правової позиції, не дають підстави для висновку про існування відповідних обмежень для здійснення платником коригування в порядку підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України.

Водночас необхідною умовою для здійснення відповідного коригування податкових зобов`язань/податкового кредиту з податку на додану вартість є зміна суми компенсації вартості товарів/послуг, зокрема, наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або повернення постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг.

При цьому пунктом 192.2 статті 192 Податкового кодексу України передбачено, що норма пункту 192.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок.

Зменшення суми податкових зобов`язань платника податку-постачальника в разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, наданих особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, дозволяється лише при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості, у тому числі при перегляді цін, пов`язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору.

Згідно з пунктом 192.3 статті 192 цього Кодексу результат перерахунку податкових зобов`язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 03.09.2018 року №11 до податкової накладної від 29.08.2018 року №15286 зареєстрований у ЄРПН 19.09.2018 року за №.

При цьому суму ПДВ у розмірі 204,33 грн., на підставі податкової накладної від 30.08.2019 року №15286 позивачем до складу податкового кредиту з ПДВ не віднесено.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки сума ПДВ у розмірі 204,33 грн., на підставі податкової накладної від 29.08.2018 року №15286 не брала участі у формуванні податкового кредиту, у тому числі того, що вплинув на заявлене до відшкодування на рахунок у банку від`ємне значення з ПДВ, у позивача не виникло обов`язку коригувати податковий кредит у бік зменшення на суму ПДВ, що зазначена у розрахунку коригування від 03.09.2018 року №11, а тому висновки відповідача в цій частині також є необґрунтованими.

В даному випадку колегія суддів вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями ст.73 КАС України покладено обов`язок доказування, не доведено правомірності прийнятого ним рішення, що є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 12.06.2019 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Літвіна Н.М.

Мєзєнцев Є.І.