Справа № 760/15180/17
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2018 (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним, стягнення одноразової грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд:

-визнати рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні різниці одноразової грошової допомоги відповідно до протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 4 від 27.01.2017 неправомірним;

-стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 різницю одноразової грошової допомоги у розмірі 97 440,00 грн.

Позивач вважає, що відповідач має доплатити різницю одноразової грошової допомоги у розмірі 80-кратному прожитковому мінімуму, що становить на час виникнення такого права у сумі 1218,00 грн*80 = 97440,00 грн.

У відзиві на адміністративний позов відповідачем зазначено, що з наданих позивачем довідок до акту огляду МСЕК вбачається, що ІІІ група інвалідності встановлена йому 30.10.2014, а причинний зв`язок інвалідності змінено на зарахування, пов`язане із захистом Батьківщини 05.12.2016, тобто понад дворічний термін з часу первинного встановлення інвалідності.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2018 вищевказаний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом 27.01.2017 № 4, яким позивачу відмовлено у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги.

Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, що передбачена п. 4 частини другої ст. 16 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 05.12.2016, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт наполягає на тому, що з наданих позивачем довідок до акту огляду МСЕК вбачається, що ІІІ група інвалідності встановлена йому 30.10.2014, а причинний зв`язок інвалідності змінено на зарахування, пов`язане із захистом Батьківщини 05.12.2016, тобто понад дворічний термін з часу первинного встановлення інвалідності.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи позивач проходив військову службу по мобілізації згідно Указу Президента України № 303 від 17.03.2014 у період з 09.04.2014 по 09.10.2014.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 № 5967 від 10.10.2014, позивач у період з 30.05.2014 по 23.06.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (Донецькій та Луганських областях).

26.08.2014 ВЛК госпітальна при в/ч НОМЕР_2 проведено огляд ОСОБА_1 , за результатами якого видано свідоцтво про хворобу № 322.

Згідно з пунктом 12 «Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва» свідоцтва про хворобу, за результатами проведеного огляду встановлено наступний діагноз «бронхіальна астма, змішана форма, частково контрольована, середньої важкості, персистуючий перебіг, імуноглобулати Е, нестійка ремісія. Емфізема легень. Дифузний пневмофіброз, ЛН-І по змішаному типу з перевагою обструкції. Міокардитичний кардіосклероз, легенева гіпертензія. ПМК-Іст. з регургітацією Іст. СН-1. Викривлення носової переділки з незначним порушенням функції зовнішнього дихання. Вазомоторний алергічний риніт. Дифузні протрузії третього-четвертого-п`ятого поперекових дисків з больовим синдромом, помірним порушенням статико-кінетичної функції хребта. Спонділогенна люмбалгія, стійкий больовий синдром.» Встановлено, захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Відповідно до довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 137518, позивачу 30.10.2014 первинно встановлено ІІІ групу інвалідності; визначено причину інвалідності захворювання, пов`язане з проходженням військової служби; дата чергового переогляду 30.10.2015.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, у зв`язку з встановленням позивачу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, останньому Міністерством оборони України нарахована на виплачена одноразова грошова допомога на підставі та у розмірі передбаченому пунктом 5 частини другої статті 16, частини другої ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) та підпункту 2 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 (далі - Порядок № 975).

Згідно з довідкою до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12 ААА №245262, позивачу 26.10.2015 повторно встановлено ІІІ групу інвалідності; визначено причину інвалідності захворювання, пов`язане з проходженням військової служби; дата чергового переогляду 26.10.2017.

Відповідно до рішення засідання Військово лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, що оформлено протоколом № 849 від 16.11.2016, змінено формулювання про причинний зв`язок захворювання та визначено, що захворювання позивача, які відображені в постанові про причинний зв`язок захворювання по свідоцтву про хворобу № 322 ВЛК від 26.08.2014 в/ч НОМЕР_2 та додатково встановлені «Посттравматичний стресовий розлад з виходом в незначну астенію та функціональну диспенсію» - ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини, а захворювання «Викривлення носової переділки з незначним порушенням функції зовнішнього дихання та вазомоторний алергічний риніт», НІ, не пов`язане з проходженням військової служби.

Згідно з довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 386878, позивачу 05.12.2016 повторно встановлено ІІІ групу інвалідності; визначено причину інвалідності захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.

Після зміни формулювання про причинний зв`язок захворювання, позивачем подано заяву про виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.

Розглянувши подані документи, Міністерство оборони України в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби прийняло рішення, оформлене протоколом № 4 від 27.01.2017, яким позивачу у виплаті допомоги відмовило, з підстав, що заявнику причину інвалідності (захворювання пов`язане із захистом Батьківщини) змінено понад дворічний термін від первинного встановлення групи інвалідності (захворювання пов`язане з проходженням військової служби).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.09.1992 (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Також, згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону 2011-XII (в редакції, яка була чинна до 01.01.2017) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Пунктом 5 частини другої статті 16 Закону 2011-XII (в редакції, яка була чинна до 01.01.2017) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Пунктом б) частини першої статті 16-2 Закону 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частиною другою статті 16-2 Закону 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Зазначені норми щодо розмірів одноразової грошової допомоги кореспондують положення пункту 6 Порядку № 975, згідно з яким одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

1) військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;

2) військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач, після встановлення йому 05.12.2016 під час повторного огляду ІІІ групи інвалідності з інших причин, - захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, набув право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги на підставі та у розмірі передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 та пункту б) частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ.

При цьому, відповідач не заперечує право позивача на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ, а як підставу для відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який отримав інвалідність, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідач посилається на те, що заявнику причину інвалідності змінено понад дворічний термін від первинного встановлення групи інвалідності, який встановлений положеннями частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ та пунктом 8 Порядку № 975.

Згідно з частиною четвертою статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на час повторного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Зазначену норму кореспондує пункт 8 Порядку № 975.

Разом з тим, 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016, яким пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Аналогічні зміни у пункту 8 Порядку № 975 були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 335 від 18.05.2017 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» (набрала чинності - 24.05.2017).

Таким чином, у відповідності правових норм в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин дата повторного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності 05.12.2016 - у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі зміни групи інвалідності, її причини, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми.

Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має права на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, від 05.04.2019 у справі № 820/4143/18.

Положеннями частини першої ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України № 1774-VІІІ від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не може розповсюджуватись на спірні правовідносини.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги, що суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження відповідача, оскільки суд лише вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 13 Постанови № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень статті 245 КАС України у випадку визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що Міноборони прийняло одне із передбачених Порядком № 975 рішень, а саме про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Оскільки за наслідками судового розгляду встановлено, що відповідач протиправно відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги, а також прийнявши до уваги наявність у позивача права на отримання останньої, з урахуванням виплачених сум, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є саме зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому, слід зазначити, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а інших підстав для відмови відповідачем не зазначено, що свідчить про подання позивачем всіх відповідних документів, і іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували ефективний захист прав і свобод позивача. Отже, в даному випадку застосування зазначеного способу захисту права в контексті спірних правовідносин не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження Міністерства оборони України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2018 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 13.06.2019.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна