Справа № 2а-2474/11/1370
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2019 року

Київ

справа №2а-2474/11/1370

адміністративне провадження №К/9901/4124/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засідання
касаційну скаргуПриватного підприємства "Торгово-промислова компанія «Пластсервіс»
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 29.08.2011(колегія у складі суддів: Шинкар Т.І., Брильовський Р.М., Костів М.В.)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 (колегія у складі суддів: Каралюс В.М., Затолочний В.С., Матковська З.М.)
у справі№2а-2474/11/1370
за позовомПриватного підприємства «Торгово-промислова компанія «Пластсервіс»
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова (правонаступник - Личаківська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області)
проскасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство торгово-промислова компанія «Пластсервіс» (далі-Підприємство) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львові (далі - ДПІ) та з врахуванням поданих уточнень, просить визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень, які полягали у незаконному внесенні змін до податкових повідомлень-рішень, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.06.2010 №/0/13427 та №/0/13429, від 08.09.2010 №/1/21174 та №/1/21173 та від 09.12.2010 №/2/29512 та №/2/29514.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що податковий орган необґрунтовано прийшов до висновку про заниження податку на прибуток на загальну суму 608 667,00 грн. та заниження податку на додану вартість на загальну суму сумі 486 934,00 грн., оскільки дані висновки спростовуються первинними документами, які підтверджують факт поставки насіння кукурудзи та одержання консультативних послуг.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 у задоволені позові відмовлено. Мотивами такого рішення, слугували встановлені судами обставини вчинення позивачем суттєвих порушень вимог податкового законодавства під час здійснення своєї господарської діяльності, що підтверджується халатним відношенням до вибору контрагенту зі свого сектору економіки керівника якого було фактично визнано винним у фіктивному підприємництві, тоді як веденням необхідних первинних документів по господарським операціям за перевіряємий відповідачем період.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд. В касаційній скарзі в стислому вигляді повторює доводи, які були наведені в позові, а тому такі не підлягають повторному зазначенню.

У письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли ще до Вищого адміністративного суду України поставлено питання про залишення її без задоволення, а судових рішень - без змін. Крім того постановлено на вирішення клопотання щодо правонаступництва суб`єкта владних повноважень на Личаківську ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що працівниками ДПІ проведено планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Підприємства за період з 01.01.2007 по 31.12.2009.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 31.05.2010 №695/120/23-1/32569209, згідно якого встановлено, що позивачем порушено вимоги п.5.1, пп.5.2.1 п. 5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» №334/94-ВР від 28.12.1994 (далі - Закон №334/94-ВР), в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 608667,00 грн. та п.п.7.4.1, 7.4.5. п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97-ВР від 03.04.1997 в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму сумі 486934,00 грн.

На підставі зазначеного Акту перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.06.2010 №/0/13427, яким визначено суму податкового зобов`язання по ПДВ на суму 730401,00 грн., в т.ч. основний платіж в розмірі 486 934,00 грн., штрафні (фінансові) санкції в розмірі 243 467,00 грн. та від 10.06.2010 №/0/13429 яким визначено суму податкового зобов`язання по податку на прибуток на суму 882578,00 грн., в т.ч. основний платіж в розмірі 608667,00 грн., штрафні (фінансові) санкції в розмірі 273 911,00 грн.

В порядку процедури адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарги без задоволення та прийнято відповідно податкові повідомлення-рішення від 08.09.2010 №/1/21174 та №/1/21173 та від 09.12.2010 №/2/29512 та №/2/29514.

Суть порушень, на думку податкового органу, полягала у відсутності доказів реального настання правових наслідків господарських угод, що були укладені між позивачем та його контрагентами у спірний перевіряємий період.

Згідно із приписами статті 4 Закону №334/94-ВР валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Валовий доход включає, серед іншого, загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Відповідно до статті 5 Закону №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону №334/94-ВР передбачає, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97-ВР не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Згідно підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону №334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника на формування валових витрат або доходу, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Так, вирішуючи спір по суті та посилаючись на положення податкового законодавства чинного на час виникнення спірних правовідносин, дійшли правильного висновку, що наведеними правовими нормами, в першу чергу, регламентовано пряму взаємозалежність правильності врахування платником податку у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагента товарів/робіт/послуг чи отримання відповідного доходу від підтвердження проведених господарських операцій належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Як установлено судами, і не спростовано матеріалами справи Підприємством за своїми якісними характеристиками відноситься до суб`єктів підприємництва, що не у належний спосіб вело податковий, а також бухгалтерський облік.

Судами попередніх інстанцій були вірно надано оцінку наявним правовідносинам, які, на їх думку, не мали реального змісту, а сформовані документи бухгалтерського обліку лише носили номінальні відомості по фактично удаваним правочинам.

При цьому, правильно взято до уваги, що податковий орган під час судового розгляду справи в обґрунтування прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень навів обставин, які б вказували на безтоварність операцій, тоді як позивач не зміг у належний спосіб довести хибність такої позиції.

Так судами попередніх інстанцій досліджено долучені позивачем до матеріалів договори, що були укладені між ним та його контрагентами, - ПП «Андор» та НКВ ПП «Декор-ІНВЕСТ», наслідки реалізації по яким були спростовані під час судового розгляду. При цьому зміст тверджень та доводів позивача викладених у касаційній скарзі не спростовують зворотного.

Тому, зміст виявлених податкових правопорушень щодо невірності відображень у кількісному еквіваленті в бік завищення валових витрат і в бік заниження валових доходів не спростований доводами касаційної скарги позивача.

Отже, не можуть бути визнані обґрунтованими доводи касаційної скарги Підприємства про неуважність розгляду судів попередніх інстанцій матеріалів справи.

Крім того, Верховний Суд вважає, що судами попередніх інстанцій поряд із належним встановленням нереальності господарських операцій позивача з його контрагентом вірно було визначено наявність постанови Богунського районного суду м. Житомира від 23.11.2009 ухваленої в рамках кримінальної справи, згідно із якою директор ПП «Андор» вчинив пособництво невстановленим особам в фіктивному підприємництві. При цьому від кримінальної відповідальності був звільнений у зв`язку із дійовим каяттям.

У постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 (справа № 21-421а11) також міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Окрім того, Верховний Суд України, з чим погоджується Верховний Суд, неодноразово висловлював правову позицію що статус фіктивного підприємництва не сумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами (постанова ВС України від 14.03.2017 ЄДРСР 65537637)

За таких умов суди, надаючи оцінку обставинам справи та наявним у справі доказам, об`єктивно звернули увагу на недостатність наданих позивачем доказів для підтвердження фактів та результатів реального виконання здійснених ним з контрагентом господарських операцій, а також на оформлення первинних документів з порушенням вимог, встановлених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у зв`язку з чим зробили вмотивований висновок про не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних робіт та послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку - позивача.

Підсумовуючи наведене, Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що оскаржувані позивачам податкові повідомлення-рішення є таким, що ґрунтується на нормах закону, а тому вони не підлягають скасуванню.

Суд касаційної інстанції визнає, що суд першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховний Суд зауважує, що згідно із даними витягну з Єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців, позивач припинений, але враховуючи те, що рішення судів попередніх інстанцій у даній справі були прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права відсутні підстави для застосування частини першої статті 354 КАС України

Крім того, Судом не вирішуватиметься заява позивача від 22.06.2016, яка була подана ще до Вищого адміністративного суду України про відмову від адміністративного позову, з огляду на те, що вона не підписана представником Підприємства.

Разом з тим, є достатні обставини задля задоволення клопотання Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про здійснення заміни відповідача у цій справі, - Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова його правонаступником, - Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити клопотання Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області. Замінити Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі м. Львова його правонаступником, - Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

2. Касаційну скаргу Приватного підприємства «Торгово-промислова компанія «Пластсервіс» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 - без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду