Справа № 500/2863/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 рокуЛьвів№857/4128/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

з участю позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі №500/2863/18 (головуючий суддя Баб`юк П.М., рішення проголошене о 13.47 год. у м. Тернополі, повний текст рішення складений 04.03.2019 р.) за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) із позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області (далі - відповідач, Управління Держпраці в Тернопільській області) про скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами №ТР1631/414/АВ/ТД-ФС від 13.12.2018, якою на позивача накладено штраф в розмірі 223380 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 листопада 2018 року проведено інспекційне відвідування готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому позивач здійснює підприємницьку діяльність, з метою здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю України. В ході інспекційного відділення виявлено ознаки порушення окремих вимог чинного трудового законодавства України, про що складено акт інспекційного відвідування від 21.11.2018 р. 13 грудня 2018 року за результатами розгляду справи на підставі акта про виявлення ознак порушення законодавства про працю уповноваженою особою - заступником начальника Управління Держпраці у Тернопільській області на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 223380,00 грн. згідно з абзацом другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, про що складено постанову за №ТР1631/414/АВ/ТД-ФС. Позивач вважає прийняте рішення уповноваженої особи Управління Держпраці у Тернопільській області протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся із даним позовом до суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною і скасовано постанову Управління Держпраці у Тернопільській області ТР1631/414/АВ/ТД-ФС від 13.12.2018 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 223 380,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції, оскільки таке прийняте з порушенням норма матеріального та процесуального права. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що посада адміністратора не передбачає виконання обов`язків кухаря та прибиральниці; інспектором праці було зафіксовано та уточнено статус зайнятості особи (працівника), відібрані пояснення, де містяться особисті підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «із моїх слів записано вірно».

Також вказує на те, що інспектором праці було вчинено ( використано) усі можливі способи щодо уточнення статусу осіб, які на час інспекційного відвідування перебували у готелі та виконували ту чи іншу роботу.

Суд першої інстанції взяв до уваги пояснення свідків позивача, які зазначили, що підписали пояснення не читаючи, однак будь - якого тиску чи примусу щодо надання пояснень з боку інспектора не вчинялось. Крім цього зазначає, що постанова Бережанського районного суду від 115.01.2018 р. не є обов`язковою при прийнятті рішення у даній справі.

Вважає, що оскаржена постанова винесена на законних підставах, підстав для її скасування немає, тому просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач та її представник проти апеляційної скарги заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання телефонограмою 30.05.2019 р., яку прийняв головний спеціаліст юрисконсульт ОСОБА_5 . Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач зареєстрована як фізична особа - підприємець (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії ААВ №410029).

Управлінням Держпраці у Тернопільській області 19.11.2018 видано наказ №742 про проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 .

Цього ж дня, 19.11.2018 відповідачем видано направлення №ТР/1631/414 на проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційного відвідування), яке отримано позивачем 20.11.2018.

21 листопада 2018 року інспектором праці ОСОБА_12 проведено інспекційне відвідування позивача з метою здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю України.

За результатами складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ТР 1631/414/АВ від 21.11.2018, відповідно до якого виявлено ознаки порушення окремих вимог чинного трудового законодавства України, зокрема:

- в порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 фактично допустила о роботи на об`єкті своєї підприємницької діяльності - готелі «ІНФОРМАЦІЯ_1» без повідомлення територіального органу Державної фіскальної служби та без укладення трудового договору у письмові формі відповідно до вимог п.6 ч.1 ст. 24 КзПП України двох працівників - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які на день відвідування 20.11.2018 працювали у готелі та не мали укладеного з ФОП ОСОБА_1 трудових договорів, тобто не перебували в трудових відносинах з роботодавцем;

- в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 №413 ФОП ОСОБА_1 до початку роботи зазначених працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не подано до територіального орган ДФС України повідомлення про прийняття працівників на роботу за встановленою формою.

Також, 22.11.2018 інспектором праці ОСОБА_12 складено протокол про адміністративне правопорушення №ТР1631/414/АВ/П/1ПТ за порушення ФОП ОСОБА_1 . ч. 3 ст.41 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним актом, позивачем 26.11.2018 подано в Управління Держпраці в Тернопільській області заперечення на акт інспекційного відвідування №ТР1631/414/АВ від 21.11.2018, якому зокрема, зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на час проведення інспекційного відвідування готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1» допомагали позивачу виконувати домашню роботу, яка не мала жодного відношення до обслуговування клієнтів та не була пов`язана із здійсненням підприємницької діяльності.

Відповідач, розглянувши заперечення, надав позивачу відповідь від 28.11.2018 №4083/01-05-4.3/18, в якій вказав, що обґрунтування, наведені в запереченнях є безпідставними та не можуть бути взяті до уваги.

За результатами розгляду справи на підставі акта №ТР1631/414/АВ від 21.11.2018 відповідачем винесено постанову №ТР 1631/414/АВ/ТД-ФС від 13.12.2018 уповноваженою особою - заступником начальника Управління Держпраці у Тернопільській області, відповідно до якої на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 223380,00 грн згідно з абзацом третім частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, вважаючи її протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що в ході судового розгляду порушення, про які зазначає відповідач у Акті перевірки не знайшли свого підтвердження, тому оскаржена постанова підлягає скасуванню.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (пп.3 п.5 Порядку №295).

Згідно п.п. 8, 9 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно до п. 11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.

З матеріалів справи слідує, що на підставі наказу, направлення на проведення перевірки (інспекційного відвідування) було проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування.

Відповідальність за порушення трудового законодавства, до якої притягнуто позивача оскаржуваним у цій справі рішенням, передбачена такими нормами.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України) посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно із частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - за текстом - КЗпП України), трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини третьої статті 24 КзпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин третьої та четвертої статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 265 КЗпП України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За приписами пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, готель «ІНФОРМАЦІЯ_1» знаходиться по АДРЕСА_1 , в якому позивач здійснює підприємницьку діяльність, є приватною власністю ФОП ОСОБА_6 та місцем проживання її сім`ї, що підтверджується будинковою книгою та відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті.

При проведенні перевірки відповідачем отримано пояснення від ФОП ОСОБА_1 , яка повідомила, що в готелі «ІНФОРМАЦІЯ_1», де позивач здійснює підприємницьку діяльність працює лише три особи, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не працюють у готелі.

Крім того, постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 15.01.2019 у справі №593/1877/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП закрито провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Зазначеною постановою Бережанського районного суду Тернопільської області встановлено відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП - фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Судом першої інстанції була допитана як свідок ОСОБА_7 , яка пояснила суду, що вона є подругою позивачки та часто приїздить до ОСОБА_1 за місцем її проживання. Вони також товаришують із ОСОБА_4 , яка останнім часом постійно проживає в Польщі. 20 листопада 2018 року вона разом із ОСОБА_4 приїхали до ОСОБА_1 у готель «ІНФОРМАЦІЯ_1», де вирішили відсвяткувати їх зустріч, у зв`язку з чим, поралися на кухні. ОСОБА_4 прасувала білизну та одежу дітей позивачки. Коли ОСОБА_1 на декілька хвилин покинула їх, в приміщення готелю прийшов інспектор Держпраці, який звинуватив ОСОБА_1 у тому, що вона використовує найману працю без укладення трудових договорів і хоч вони пояснювали йому, що вони не є найманими працівниками, а є подругами власниці готелю і присутні тут як гості позивачки, однак, він не бажав слухати їх пояснень.

Також, була допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що вона працює адміністратором в готелі «ІНФОРМАЦІЯ_1», власником якого є ОСОБА_1 . Разом із нею в готелі позмінно працюють адміністраторами ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Оскільки, готель не має великої кількості номерів та осіб, які бажають проживати в ньому, тому, більшої кількості персоналу їм непотрібно. В своїх поясненнях свідок зазначила, що в приміщенні готелю його власник ОСОБА_1 проживає разом із своїм чоловіком та двома дітьми. До них часто приходять родичі та друзі, а так як вхід у готель і помешкання позивача єдиний, тому вони всі користуються одним входом. Зазначила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у готелі не працюють. Вони часто відвідують ОСОБА_1 , оскільки підтримують із нею та її сім`єю дружні відносини. 20 листопада 2018 року ОСОБА_1 разом із своїми подругами готували на кухні. ОСОБА_4 займалася прасуванням дитячої одежі та білизни. Коли ОСОБА_1 покинула приміщення готелю, прийшов інспектор держпраці та звинуватив її в тому, що вона використовує найману працю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без укладення із ними трудових договорів. І хоч на запитання інспектора вона пояснювала останньому, що в готелі працюють лише три адміністратори, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - це друзі власниці готелю, однак він не бажав приймати до уваги її пояснення. Це саме пояснювали і самі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_4 , в яких вона стверджує, що у зв`язку із запланованим виїздом за межі України в Польщу, не буде мати можливості дати особисті пояснення по даному факту. Зазначила, що родом із Бережан, однак, останній період часу постійно проживає із сім`єю в Польщі. Вона давно товаришує із сім`єю ОСОБА_1 , тому, 20.11.2018 разом із подругами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вирішили зустрітися та трохи посидіти. ОСОБА_3 допомагала позивачці приготувати святковий стіл, а ОСОБА_4 , оскільки не дуже любить поратись на кухні, вирішила допомогти ОСОБА_1 попрасувати постіль та дитячу одежу. Коли ОСОБА_1 на декілька хвилин покинула приміщення готелю, бо мала дещо привести із магазину, в приміщення готелю прийшов інспектор Держпраці, який не бажав слухати їх пояснень, що вони є подругами власниці готелю, а прийняв їх за найманих працівників, що фактично не відповідало дійсності.

Аналогічні пояснення надали свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 під час розгляду справи в Бережанському районному суді Тернопільської області про притягнення ФОП ОСОБА_1 на підставі протоколу Управління Держпраці в Тернопільській області про адміністративне правопорушення від серії ТР №1631/414/АВ/П/1ПТ до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП постанови Бережанського районного суду Тернопільської області.

Також в судовому засіданні допитаний як свідок інспектор праці ОСОБА_12 , який пояснив суду, що брав участь у проведенні інспекційного відвідування позивача 20.11.2018. Зазначив, що ОСОБА_7 знаходилася за стійкою реєстрації як працівник готелю, ОСОБА_4 в спеціальному приміщенні прасувала готельну білизну. На запитання інспектора відповідала, що є стажером.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що твердження відповідача про наявність трудових відносин позивача із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 спростовані показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та відповідачем суду не надано жодного доказу, що інспектор праці під час інспекційного відвідування відбирав письмові пояснення у ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з приводу того, на яких правових підставах 20.11.2018 вони перебували у місці, де вона провадить свою підприємницьку діяльність.

Відповідачем зазначено, що доказами порушення ОСОБА_1 ч. 3 ст. 24 КУпАП є її пояснення та фото працівника ОСОБА_4 за роботою. Інспектором праці, після отримання письмового пояснення ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у неї не працюють, не вжив заходів щодо письмового опитування вказаних осіб та найманих працівників щодо вказаної обставини. Таким чином інспектором праці не вжито заходів щодо об`єктивного та повного документування результатів інспекційного відвідування.

ОСОБА_8 є підпорядкованою позивачу особою, а ОСОБА_7 та ОСОБА_4 її подругами. ОСОБА_12 безпосередньо здійснював інспекційне відвідування, складав і підписував матеріали перевірки, у зв`язку з цим, суд першої інстанції правильно вказав, що приймає до уваги свідчення вказаних осіб, однак, враховуючи їхню можливу зацікавленість в результаті вирішення спору, оцінює вказані свідчення критично, співставляючи з іншими доказами у справі.

Щодо інформації про уточнення статусу зайнятості працівника ОСОБА_4 , то вказаний документ заповнювався самостійно інспектором, а згідно пояснень ОСОБА_4 , вона не читаючи його поставила підпис на цьому документі лише у зв`язку з тим, що це було єдиною умовою, що її відпустять додому. Крім цього, відомості які містяться у вказаній інформації спростовуються показами свідків та іншими наявними в справі доказами.

Також, слід зазначити, що постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 15.01.2019 у справі №593/1877/18 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частина третя ст. 41 КУпАП передбачає відповідальність фізичних осіб - підприємців за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Таким чином, постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 15.01.2019 у справі №593/1877/18 встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Щодо поданого відеозапису, то суд вважає на доцільне зауважити наступне. Із переглянутого відеозапису, що був проведений в приміщенні готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1» вбачається, що жінка-працівник готелю (адміністратор) принесла каву до столика. Вказана жінка одягнена у білу футболку із написом на спині «ІНФОРМАЦІЯ_1», що є форменим одягом працівників готелю.

Із наданої фотокопії світлини, на якій зображена ОСОБА_4 , вбачається, що вона не одягнена у фірмову футболку із написом «ІНФОРМАЦІЯ_1», що не дає підстав однозначно стверджувати той факт, що вона є працівником готелю. Крім цього, з світлини не вбачається, що ОСОБА_4 прасує речі, які використовуються позивачем для здійснення підприємницької діяльності. Як встановлено з пояснень свідків та копії технічної документації на будівлю, кухня та підсобні приміщення використовуються ОСОБА_1 одночасно і для власних потреб, у зв`язку із відсутністю інших приміщень.

Оскільки місце господарської діяльності позивача є одночасно місцем проживання її та членів її сім`ї, то не виключається можливість перебування у вказаному приміщенні осіб, які не мають відношення до підприємницької діяльності ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд вважає, що наявність між позивачем та ОСОБА_7 і ОСОБА_4 ознак таких трудових відносин у даній справі не доведена відповідачем достатніми доказами.

Отже, достатні докази, які б давали суду підстави дійти обґрунтованого висновку, що дійсно мало місце порушення позивачем ст.24 КЗпП, у матеріалах справи відсутні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідачем достатніми доказами не доведено вчинення позивачем порушення ст.24 КЗпП, відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Що стосується доводів апелянта про те, що посада адміністратора не передбачає виконання обов`язків кухаря та прибиральниці; інспектором праці було зафіксовано та уточнено статус зайнятості особи (працівника), відібрані пояснення, де містяться особисті підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «із моїх слів записано вірно» та інспектором праці було вчинено ( використано) усі можливі способи щодо уточнення статусу осіб, які на час інспекційного відвідування перебували у готелі та виконували ту чи іншу роботу, то вказані доводи спростовуються наведеними вище мотивами та висновками суду.

Щодо доводів апелянта про те, що постанова Бережанського районного суду від 115.01.2018 р. не є обов`язковою при прийнятті рішення у даній справі, то така є невірними з огляду на наступне.

Частина 3 статті 41 КУпАП передбачає відповідальність, в тому числі, фізичної особи-підприємця за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно зазначив, що постанова Бережанського районного суду від 115.01.2018р. є обов`язковою в даному випадку в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, враховуючи положення ч. 6 ст. 78 КАС України та постанову Бережанського районного суду від 115.01.2018 р., суд вважає доведеним факт відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, встановленого ч. 3 ст. 41 КУпАП, що передбачає санкції за допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Оскільки позивач є фізична особа-підприємець, а відтак, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору) за ч. 2 ст. 265 КЗпП України і ч. 3 ст. 41 КУпАП, в разі відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП України, відсутнім в його діях є і склад правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправними, прийняте відповідачем необґрунтовано, без дотриманням вимог законів України.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржена постанова №ТР 1631/414/АВ/ТД-ФС від 13.12.2018 про накладення штрафу року прийнята необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому позов про визнання її протиправною та скасування слід задовольнити.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі №500/2863/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Повний текст постанови складено 14.06.2019 р.