Справа № 826/14687/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, Міністерства освіти і науки України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, Міністерства освіти і науки України, в якому просила зобов`язати Міністерство освіти і науки України створити комісію щодо перевірки відповідності діяльності ректора ОСОБА_2 посаді, визнати неправомірними дії КНУ ім.Т.Шевченка щодо не розгляду по суті численних письмових заяв позивача, у тому числі, і поданих за довіреністю протягом 2016-2018 років, зобов`язати КНУ ім.Т.Шевченка перевірити факти, викладені у письмових заявах ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом 2016-2018 років та надати письмові відповіді, зобов`язати КНУ ім.Т.Шевченка видати ОСОБА_1 належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_5 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 вересня 2018 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог до КНУ ім.Т.Шевченка про зобов`язання перевірити факти, викладені у численних письмових заявах ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом 2016-2018 років, враховуючи фальшування відповідей та надання завідомо недостовірної інформації, та надання письмових відповідей протягом 15 днів після вступу рішення в законну силу та про зобов`язання протягом 3 днів з дня вступу рішення законної сили видати ОСОБА_1 належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_5 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 грудня 2018 року закрито провадження у адміністративній справі в частині позовних вимог до КНУ ім.Т.Шевченка про визнання неправомірними дій щодо не розгляду по суті численних письмових заяв ОСОБА_1 , у тому числі, і поданих за довіреністю від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом 2016-2018 років.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в частині позовних вимог до Міністерства освіти і науки України. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що Міністерство не перевірило факти, викладені у численних скаргах на порушення законодавства КНУ ім.Т.Шевченка та не створило передбачену законодавством комісію за наслідком отримання скарг від позивача.

Відповідачі та треті особи відзиви на апеляційну скарги не подавали. Будь-які письмові пояснення третіх осіб в матеріалах справи відсутні.

В суді першої інстанції позиція КНУ ім.Т.Шевченка обґрунтовувалась відсутністю порушення прав та інтересів позивача з його боку та безпідставністю позовних вимог.

Позиція Міністерства освіти і науки України в суді першої інстанції обґрунтовувалась тим, що Міністерством було розглянуто звернення позивача та здійснено заходи за результатами яких було встановлено, що викладені у зверненнях позивача обставини не знайшли свого підтвердження, про що позивача було повідомлено.

У відповідності до вимог ст.311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач зверталась до Міністерства освіти і наук України із заявами щодо зловживання службовим становищем керівництвом КНУ ім.Т.Шевченка, за результатами розгляду яких листом від 16 серпня 2018 року №1/11-8809 (а.с.15 т.1) повідомлено, що Міністерством було з`ясовано, що заява її доньки від 18 червня 2018 року про надання їй академічної відпустки не була втрачена та перебуває в особовій справі останньої і за поясненнями керівництва університету донькою позивача не надано жодної довідки, у якості підстави для надання їй академічної відпустки і у зв`язку з наявністю у неї академзаборгованості (4 іспити та 3 заліки) останню було відраховано за невиконання індивідуального навчального плану (наказ віл 28 липня 2018 року №1846-33).

Вважаючи, що Міністерство освіти і наук України повинно було створити комісію щодо проведення перевірки діяльності ректора КНУ ім.Т.Шевченка займаній посаді, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що у справі відсутні докази, які б підтверджували, що Міністерством освіти і науки України вчинялись дії чи приймались будь-які рішення у відношенні до ОСОБА_1 , що можуть порушувати права та законні інтереси позивача або перешкоджати їх реалізації, крім того, позивач не надала доказів на підтвердження того, що вона у своїх зверненнях до Міністерства освіти і науки України ставила питання про перевірку відповідності діяльності ректора КНУ ім.Т.Шевченка ОСОБА_2 займаній посаді та, що Міністерство протиправно не вчинило таких дій.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про вищу освіту», Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №630.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №630 затверджено Положення про Міністерство освіти і науки України, відповідно до п.1-3 якого Міністерство освіти і науки України (МОН) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

МОН у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями МОН є: 1) забезпечення формування та реалізація державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій; 2) забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви ОСОБА_1 , з метою встановлення наявності чи відсутності фактів зловживання службовим становищем керівництва КНУ ім.Т.Шевченка Міністерство освіти і науки України направило запит від 07 серпня 2018 року №1/11-8384 (а.с.124 т.1) щодо втрати посадовими особами університету заяви ОСОБА_5 від 18 червня 2018 року, відмови у наданні їй академічної відпустки та підробці підпису ректора в академічній довідці від 28 липня 2018 року №015-053, а також запит від 07 вересня 2018 року №1/11-9585 (а.с.125 т.1) щодо безпідставного зарахування ОСОБА_6 до магістратури юридичного факультету, яка не має вищої освіти та не могла бути рекомендована до зарахування, у відповідь на які листами від 14 серпня 2018 року №056/705 (а.с.126) та від 13 вересня 2018 року №056/790 (а.с.128 т.1) було повідомлено, що заява ОСОБА_5 від 18 червня 2018 року щодо надання академічної відпустки не була втрачена та перебуває в особовій справі (копія заяви додавалась), у задоволенні заяви було відмовлено у зв`язку з ненаданням останньою жодної довідки, підпис на довідці від 28 липня 2018 року №015-053 було вчинено не ректором, а проректором з науково-педагогічної роботи ОСОБА_7 ., який має на це відповідні повноваження (копія довідки додавалась), а ОСОБА_6 для вступу до Приймальної комісії КНУ ім.Т.Шевченка надала диплом бакалавра В15 №094427 від 30 червня 2015 року (копії документів додавались).

Таким чином, за наслідком розгляду скарг позивача на зловживання службовим становищем керівництва КНУ ім.Т.Шевченка МОН було вчинено відповідні дії щодо перевірки викладених у них обставин, та позивач не оскаржує такі дії Міністерства освіти і науки України.

Щодо твердження апелянта про наявність підстав для анулювання ліцензії КНУ ім.Т.Шевченка на провадження освітньої діяльності колегія суддів зазначає, що перелік підстав, за яких може бути анульована Ліцензія на провадження освітньої діяльності закладу вищої освіти передбачено ч.10 ст.24 Закону України «Про вищу освіту», до яких належить: 1) подання закладом вищої освіти заяви про припинення освітньої діяльності; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, поданих для ліцензування; 3) невиконання закладом вищої освіти протягом одного року розпорядження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері освіти шляхом здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, про усунення порушення стандарту освітньої діяльності.

В той же час, в результаті розгляду справи, зазначених обставин позивачем наведено не було, а судом не встановлено.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на постанову Кабінету Міністрів України «Про ліцензування діяльності з надання освітніх послуг» від 08 серпня 2007 року №1019 та на Порядок здійснення контролю за дотриманням Ліцензійних умов надання освітніх послуг, затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2003 року №847, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2004 року за №71/8670, оскільки зазначені нормативно-правові акти втратили свою чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року №1187 та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року №169-р відповідно.

Таким чином, твердження ОСОБА_8 , що на підставі вказаних нормативно-правових актів, за наслідком розгляду скарги позивача, МОН було зобов`язано створити відповідну комісію для здійснення позапланової перевірки на відповідність КНУ ім.Т.Шевченка ліцензійним умовам є безпідставним та не ґрунтуються на нормах законодавства, що було чинне на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім того, відповідно до пп.3 п.6 Положення про Міністерство освіти і науки України утворення комісій для виконання покладених на нього завдань є правом МОН, а не обов`язком і належить до дискреційний повноважень останнього, а тому суд апеляційної інстанції не вправі втручатися у відповідну компетенцію Міністерства освіти і науки України.

Частиною 2 ст.55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають виключно порушені права, свободи чи інтереси суб`єкта звернення і в даному випадку метою судового захисту є відновлення порушеного права позивача.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Також, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів ст.ст.2, 5 КАС України колегія суддів доходить висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №504/4148/16-а, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів порушення її прав, свобод чи інтересів діями або бездіяльністю МОН, нею не оскаржуються надані їй відповіді за наслідком розгляду поданих скарг на зловживання службовим становищем керівництва КНУ ім.Т.Шевченка, з матеріалів справи не вбачається, що вона зверталась до Міністерства освіти і науки України із заявою про створення комісії щодо перевірки відповідності діяльності ректора КНУ ім.Т.Шевченка ОСОБА_2 займаній посаді та у задоволенні якої їй було протиправно відмовлено.

З огляду на викладені, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання МОН створити комісію щодо перевірки відповідності діяльності ректора ОСОБА_2 займаній посаді.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 10 червня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма