Справа № 200/2361/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 р. Справа№200/2361/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., при секретарі судового засідання Дяченко А.В., розглянувши у судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії,-

за участю представників сторін:

позивач - не з`явився

від відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії викладене в рішенні від 10.09.2018 року та визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення її пенсії -протиправною та зобов`язати Маріупольське об`єднане Управління Пенсійного фонду України вчинити певні дії - провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07 жовтня 2009 року, шляхом призначення її відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що вона є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий органом 0501, 23.08.2000року, ІПН НОМЕР_2 . По досягненню пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу їй була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась Орджонікідзевським райсобезом м.Маріуполя Донецької області до виїзду за кордон. Перед виїздом за кордон вона мешкала за адресою: АДРЕСА_2. В 2000 році вона виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з 2000 року та станом на сьогоднішній день, позивач призначеної по закону пенсії не отримує. 03.08.2017 року її представник, діючи на підставі нотаріальної довіреності, особисто подав до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя Донецької області її особисту заяву про поновлення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану. Заява була прийнята відповідачем разом з усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчені копії, що підтверджується штампом УПФУ від 03.08.2017 року на супровідному листі. Відповідачем не було надано жодної відповіді щодо поновлення їй пенсії. У зв`язку з чим, представником позивача 13.11.2017 року, 02.04.2018 року, 29.08.2018 року до відповідача були надіслані відповідні запити щодо надання відповіді. 17.09.2018 року було отримано відмову відповідача № 4468/30-02/3 від 10.09.2018 року № 4468/30-02/3-33 від 10.09.2018 року УПФУ відмовив у поновленні пенсії.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо незаконної відмови в поновленні виплати пенсії є неправомірними і дискримінаційними та суперечать чинному законодавству.

На підставі протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, вказану справу було передано для розгляду судді Абдукадировій К.Е.

Відповідно до ч.9 ст.31 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 19 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, на підставі розпорядження в.о. керівника апарата Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року № 210, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Абдукадирової К.Е., призначено повторний автоматичний розподіл справи № 200/2361/19-а.

На підставі повторного автоматичного розподілу справ, вказану справу було передано для розгляду судді Кочановій П.В.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 13 березня 2019 року о 09:30 год.

Разом з цим, 13 березня 2019 року через відділ документообігу та архівної роботи суду від відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату. В обґрунтування клопотання зазначив, що згідно даних з Централізованої системи призначення та виплати пенсій (ППВП) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області не перебуває. Копія пенсійного посвідчення ветерана праці ОСОБА_1 , доданого до позову видане у 1999 році Орджонікідзевським управлінням соціального захисту населення, а не територіальним органом Пенсійного фонду України. Зазначили, що Постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 року № 1828 «Про затвердження проведення експерименту з призначення пенсій органами Пенсійного фонду у Автономній Республіки Крим, Дніпропетровській, Донецькій, Закарпатській, Київській, Львівській, Миколаївській, Полтавській, Харківській, Хмельницькій областях та м. Києві» зобов`язано Міністерство праці та соціальної політики забезпечити проведення органами праці та соціального населення інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків і здійснення їх передачі органам Пенсійного фонду в регіонах, у яких проводиться експеримент. До територіальних управлінь було передано діючі пенсійні справи. Пенсійна справа ОСОБА_1 до територіального органу Пенсійного фонду України не надавалася. У зв`язку з чим, управлінням було направлено запит до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про витребування архівної пенсійної справи ОСОБА_1 та надання її до суду.

У судовому засіданні призначеному на 13 березня 2019 року відкладено розгляд справи до 02 квітня 2019 року.

У судовому засіданні призначеному на 02 квітня 2019 року відкладено розгляд справи до 22 квітня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13 травня 2019 року.

У підготовчому засіданні 13 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12 червня 2019 року.

03 квітня 2019 року через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області не перебуває та не перебувала. Згідно матеріалів архівної пенсійної справи Позивача, яка була витребувана з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, розпорядженням завідуючої Орджонікідзевського управління соціального захисту населення м. Маріуполя Донецької області від 18.08.2000 р. ОСОБА_1 з 01.09.2000р. була знята з обліку у зв`язку з переїздом. Тобто, позовні вимоги щодо поновлення виплати пенсії є такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 потрібно звертатися до управління з відповідною заявою про призначення пенсії в порядку, визначеному Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. Також, зазначив, що згідно матеріалів архівної пенсійної справи ОСОБА_1 пенсія останній була виплачена по 28 лютого 2001 року у розмірі 74 грн. 70 коп. + індексація 5 грн. 60 коп. Окрім того, зазначив, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Між країнами Ізраїль та Україною зазначеного договору не підписано.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

17 квітня 2019 року через відділ документообігу та архівної роботи суду представником позивача надано відповідь на відзив, в якому останній заперечував проти доводів викладених у відзиві та зазначив, що відновлення пенсії здійснюється в тому ж порядку, по аналогії, що й виплата вже нарахованих але не отриманих сум, встановленому в ст.46, тобто в залежності від вини сторін процесу пенсійного забезпечення. Щодо посилання відповідача на ненадання документу, який би засвідчував її фактичне місце проживання на території України та/або надання банківського рахунку для здійснення перерахунку пенсії Позивачці, зазначив, що кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, а банківські реквізити для перерахунку пенсії будуть надані Відповідачу одразу після набрання рішенням законної сили, оскільки згідно чинного законодавства банківський рахунок нерезиденту (яким є Позивачка) можна відкрити за наявності такого рішення. Також, зазначив, що представниками позивача разом з позовною заявою до суду було надано клопотання про поновлення строку на звернення до суду, що підтверджується супровідним листом до позовної заяви.

На підставі зазначеного, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні 12 червня 2019 року відкладено розгляд справи до 13 червня 2019 року.

У судове засідання, призначене на 13 червня 2019 року повноважні представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перед виїздом за кордон проживала за адресою: АДРЕСА_2 , в подальшому виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.1992 року позивач звернулась до Орджонікідзевського управління соціального захисту населення м. Маріуполя Донецької області з заявою про призначення пенсії.

Розпорядженням Орджонікідзевського УСЗН від 01.06.1992 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком.

18 серпня 2000 року, ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського УСЗН з заявою про виплату пенсії за 6 місяців наперед з вересня 2000 року у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль.

18 серпня 2000 року ОСОБА_1 видано довідку в тому, що вона знята з обліку в Орджонікідзевському управлінні соціального захисту населення м. Маріуполя Донецької області з 01.09.2000 року у зв`язку з виїздом за кордон.

22.10.2004 позивач була прийнята на консульський облік в Консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

03.08.2017 року представник ОСОБА_1 за довіреністю звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя Донецької області (після реорганізації Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області) з заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії. До заяви були додані: копія довіреності, копія паспорту, копія трудової книжки, копія пенсійного посвідчення, оригінал апостильованої заяви про поновлення пенсії, що підписана особисто ОСОБА_1 , підпис якої завірений нотаріально.

Заяву та додані документи прийнято спеціалістом управління 03.08.2017 року.

13.11.2017 року представником позивача направлено до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя запит про надання відповіді на заяву про поновлення пенсії ОСОБА_1 , що підтверджується копією фіскального чеку.

02.04.2018 року представником позивача направлено до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя запит про надання рішення щодо заяви про поновлення пенсії ОСОБА_1 , що підтверджується копією фіскального чеку.

29.08.2018 року представником позивача направлено запит до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та до Пенсійного фонду України про надання відповіді на запит про поновлення виплати пенсії.

10.09.2018 року Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області надано відповідь на запит щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , в якій зазначено те, що постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2015 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно наданих документів, ОСОБА_1 мешкає: АДРЕСА_4 . Зазначено, що ОСОБА_1 або її законному представнику необхідно звернутися особисто до управління з паспортом (або іншим документом, що засвідчує особу, місце проживання (реєстрації) та з необхідним пакетом документів, зазначених у постанові Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2015 року № 22-1.

Позивач не погодившись із відмовою відповідача про поновлення пенсії за віком звернувся до суду з даним позовом.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності допущеної відповідачем бездіяльність, яка полягає у відмові в поновленні виплати пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З огляду на наведене, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Проте, наявність обов`язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права. Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 та не відновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Положення постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 №1828 Про забезпечення проведення експерименту з призначення пенсій органами Пенсійного фонду у Автономній Республіці Крим, Дніпропетровській, Донецькій, Закарпатській, Київській, Львівській, Миколаївській, Полтавській, Харківській, Хмельницькій областях та м. Києві, якою було затверджено Положення про порядок проведення експерименту в Автономній Республіці Крим, Дніпропетровській, Донецькій, Закарпатській, Київській, Львівській, Миколаївській, Полтавській, Харківській, Хмельницькій областях та м. Києві з призначення пенсій органами Пенсійного фонду (далі - Порядок № 1828), а також зобов`язано Міністерство праці та соціальної політики і Пенсійний фонд (п.3-5): забезпечити проведення органами праці та соціального захисту населення інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків і здійснення їх передачі органам Пенсійного фонду в регіонах, у яких проводиться експеримент згідно з цією постановою; затвердити зразок акту прийому-передачі пенсійних справ, особових рахунків та необхідних бланків документів суворої звітності.

Так, відповідно до пп.1 п.2 Порядку № 1828, органи праці та соціального захисту населення: проводять інвентаризацію пенсійних справ та особових рахунків; здійснюють передачу пенсійних справ та особових рахунків, про що складається відповідний акт. Одночасно з описом передається уточнена у процесі інвентаризації електронна база даних про одержувачів пенсій, нормативно-довідкова база даних, програмний комплекс «Автоматизоване робоче місце інспектора з призначення та виплати пенсій» з технічними засобами, систематизована база законодавчих та інших нормативно-правових актів, інша документація, необхідна для забезпечення виконання функцій щодо призначення та виплати пенсій, а також виплатні документи за останні три роки; надають на вимогу органів Пенсійного фонду в 5-денний термін архівні пенсійні справи, які залишилися в органів праці та соціального захисту населення, інші матеріали; передають органам Пенсійного фонду необхідні бланки документів суворої звітності, про що складається відповідний акт; а згідно пп.2 п.2 Порядку № 1828, органи Пенсійного фонду: приймають на роботу працівників органів праці та соціального захисту населення і центрів нарахування та виплати пенсій, що переводяться в установленому законодавством порядку до органів Пенсійного фонду; приймають від органів праці та соціального захисту населення пенсійні справи, особові рахунки та технічні засоби, зазначені в абзаці третьому підпункту 1 цього пункту; керуються нормативно-правовими актами з питань пенсійного забезпечення, зокрема порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», затвердженим наказом Міністра соціального забезпечення від 4 березня 1992 року N15; у разі потреби вдосконалюють порядок документообігу, пов`язаного із забезпеченням фінансування та виплати пенсій; проводять призначення пенсій з використанням даних персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування; дотримуються раніше встановленого в органах праці та соціального захисту населення режиму роботи, в тому числі щодо прийомних днів для громадян; а відповідно до пп.3 п.2 Порядку № 1828, органи Пенсійного фонду і органи праці та соціального захисту населення здійснюють обмін електронними базами даних про одержувачів пенсій та допомоги.

Отже, починаючи з 2000 року саме на відповідача у даній справі покладено обов`язок по зберіганню архівних пенсійних справ громадян, які повинні були бути передані органами праці та соціального захисту населення.

Незабезпечення суб`єктами владних повноважень належного збереження архівних документів пенсійної справи позивача - не є виною самого позивача, та не може слугувати підставою для позбавлення його конституційного права на пенсійне забезпечення. Обов`язок по пошуку архівної справи ОСОБА_1 чи її відновлення, також не може бути покладено на самого позивача, оскільки саме до компетенції як Пенсійного фонду України самостійно, так і до його територіальних органів належить питання призначення (перерахунку) та виплати пенсії.

Стосовно доводів відповідача, що позивачу потрібно звернутися до управління з відповідною заявою про призначення пенсії в порядку, визначеному Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

При цьому, суд звертає увагу, що до відповідача звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем, що підтверджується переліком до заяви та заявою встановленого зразка.

Таким чином, документи для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 подані в установленому законодавством порядку, а тому така підстава для відмови у поновленні виплати пенсії позивачу не відповідає нормам діючого законодавства.

Правовідносини у даній справі повинні розглядатися, виходячи зі строку звернення до суду, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів строком. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються у порядку адміністративного судочинства, і досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлений строк звернення до суду обмежує час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Після закінчення строку, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Встановлення законом строку дисциплінує учасників адміністративного судочинства добросовісно користуватися процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, дотримання строку звернення до суду з позовом є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наведених положень слідує, що позов може бути поданий до адміністративного суду у межах строку звернення, встановленого цим Кодексом або іншими законами, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Таким чином, для вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів необхідно з`ясувати яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права позивача і коли розпочався перебіг цього строку.

Пенсія є щомісячним платежем, а тому порушення прав позивача у частині припинення виплати пенсії відбувалося щомісяця, починаючи з 01.09.2000 року, а відтак кожного разу при неотриманні пенсії позивач була обізнана про порушення свого права та мала змогу звернутись до суду за його захистом своєчасно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року у справі №234/11937/17 (провадження №К/9901/1267/17).

Наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду визначені частиною третьою статті 123 КАС України.

Так, згідно з цією нормою якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Позивач під час звернення до суду з позовом заявила клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке обґрунтоване тим, що органом пенсійного фонду її введено в оману щодо дії рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, що підтверджується листами управлінь Пенсійного фонду України, і лише на прийомі у адвоката в 01.06.2017 року вона дізналась про своє порушене право.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суд зазначає, що вказані листи управлінь Пенсійного фонду України не адресовані особисто позивачу, а тому роз`яснення, викладені в зазначених листах, не можуть вважатися такими, що вводять в оману саме позивача щодо її порушеного права на виплату пенсії. Довід про те, що вона дізналася про своє порушене право 01.06.2017 року на прийомі у адвоката, суд відхиляє як необґрунтований, адже пенсія є щомісячним платежем, про невиплату якого позивач знала щомісяця впродовж багатьох років, а тому, починаючи з 01.09.2000 року, мала можливість звернутись до суду за захистом свого права.

Інших мотивів поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивач не наводила та відповідних доказів не надавала. Отже, причини, вказані позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення, суд визнає неповажними, а відтак клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

При цьому, суд зазначає, що ні адміністративний позов, ні матеріали справи не містять відомостей щодо існування об`єктивних обставин, які обумовили неможливість звернення позивача до суду з цим позовом після прийняття Конституційним Судом України 07.10.2009 року рішення № 25-рп/2009.

З заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком з 03.08.2017 року представник ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя 03.08.2017 року, а з позовом до суду позивач звернувся засобами поштового зв`язку 08.02.2019 року, що підтверджується штампом поштового відділення на конверті.

Відтак, у відповідності до приписів норм чинного законодавства, позовні вимоги за період з 07.10.2009 до 07.08.2018 року - підлягають залишенню без розгляду.

Разом з тим, адміністративний позов має бути задоволений в межах шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з 08.08.2018 року, оскільки позов поданий до суду 08.02.2019 року.

Такі ж самі правові наслідки застосовує і Верховний Суд у подібних правовідносинах/ постанови від 17 липня 2018 року у справі №211/1789/17 (реєстраційний номер в ЄДРСР 75368940), від 17 серпня 2018 року у справі №667/1514/16-А (реєстраційний номер в ЄДРСР 76008566), від 12 червня 2018 року у справі № 577/50/17-а (реєстраційний номер в ЄДРСР 74645907) та від 03 квітня 2019 року у справі №266/804/15-а (реєстраційний номер в ЄДРСР 80926425).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо вимоги про поновлення виплати пенсії позивачу шляхом її призначення знову, суд зазначає, що приписами пенсійного законодавства не передбачено повторне призначення пенсії, а тому, в даному випадку позивач має право саме на поновлення виплати призначеної раніше йому пенсії, а не на нове призначення пенсії.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що рішення про відмову у поновленні виплати пенсії відповідачем не приймалось, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправною відмову Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 08.08.2018 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту наведеної норми слідує, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Позовна вимога в частині зобов`язання поновити та виплатити пенсію в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів задоволенню не підлягає, адже у суду відсутні підстави вважати, що розмір пенсії буде визначений позивачу з порушенням вимог закону, та суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у відповідності до чого підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 576,30 грн. (75%).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області в поновленні ОСОБА_1 виплати пенсії за віком.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (юридична адреса: 87548, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Зелинського, буд.27а) поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) починаючи з 08.08.2018 року.

Позовні вимоги за період з 07.10.2009 року до 07.08.2018 року - залишити без розгляду.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (юридична адреса: 87548, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Зелинського, буд.27а) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 576 (п`ятсот сімдесят шість) грн. 30 коп.

Вступну та резолютивну частину рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті 13 червня 2019 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18 червня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова