Справа № 807/758/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 червня 2019 року

Київ

справа №807/758/13-а

касаційне провадження №К/9901/9051/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - Управління) на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2015 у справі за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» (далі - Підприємство) до Державної податкової інспекції у місті Ужгороді Закарпатської області (далі - Інспекція), правонаступником якої є Головне управління ДФС у Закарпатській області, про визнання дій протиправними та скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

У березні 2013 року Підприємство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило: визнати протиправними дії Інспекції по проведенню 07.03.2013 документальної невиїзної перевірки суб`єкта господарювання - Підприємства щодо дотримання строків сплати (перерахування) збору за забруднення навколишнього середовища, надходження від скидів забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти (екологічний податок), збору за спецводокористування від підприємств житлово-комунального господарства за 2012-2013 роки, рішення про проведення якої оформлене наказом від 26.02.2013 № 205 «Про проведення перевірки суб`єкта господарювання» в частині порушення вимог статей 20, 78, 79 Податкового кодексу України; визнати протиправними дії Інспекції по складання додатку без номера до акту № 649/15-04 від 07.03.2013 «Про результати проведеної документальної невиїзної позапланової перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань до бюджету» - розрахунок штрафних санкцій та нарахування штрафної санкції за несвоєчасну сплату збору за забруднення навколишнього природного середовища із датами виникнення податкового боргу 19.11.2009 та 19.02.2010 тобто в частині порушення вимог статті 102 Податкового кодексу України; визнати незаконним та скасувати наказ Інспекції від 26.02.2013 № 205 «Про проведення перевірки суб`єкта господарювання».

На обґрунтування зазначених позовних вимог Підприємство послалося на те, що положеннями статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка може бути проведена лише за наявності обставин, визначених цією статтею, тоді як у спірному випадку таких не існувало, а Інспекція у наказі про проведення спірної перевірки жодну із таких обставин не зазначила; письмове повідомлення про дату початку проведення перевірки та місце її проведення було отримане Підприємством лише 13.03.2013, тобто через 6 днів після проведення перевірки, а не за 10 днів до її проведення, як того вимагає підпункт 79.2 статті 79 Податкового кодексу України; у додатку до акту перевірки Інспекція нарахувала штрафні санкції за несвоєчасну сплату з порушенням строку, встановленого статтею 102 Податкового кодексу України.

Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 18.04.2013 у задоволенні позову відмовив повністю.

Ухвалюючи рішення про відмову у позову, суд першої інстанції виходив з того, що: положеннями статті 75 Податкового кодексу України органам податкової служби надано право проводити камеральні, документальні (планові та позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки; копія оспорюваного наказу разом із повідомленням про дату початку проведення перевірки були надіслані Підприємству і отримані ним 04.03.2013, що підтверджується відміткою про отримання на рекомендованому повідомлення про вручення поштового відправлення; штрафні санкції, розрахунок яких наведений у додатку до акту перевірки, розраховані Інспекцією правомірно, оскільки податкові зобов`язання не були своєчасно сплачені Підприємством.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 06.07.2015 скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким позовні вимоги задовольнив частково: визнав протиправними дії Інспекції по проведенню 07.03.2013 документальної невиїзної перевірки Підприємства; визнав протиправним та скасував наказ Інспекції від 26.02.2013 № 205 «Про проведення перевірки суб`єкта господарювання».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що: оспорюваний наказ про призначення документальної невиїзної перевірки Підприємства не містить жодних посилань на обставини, які слугували підставою для призначення такої перевірки; повідомлення про дату початку проведення перевірки, корінець № 1627/15-04 від 27.02.2013 додано Інспекцією до матеріалів справи, не можна вважати письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки у розумінні положень пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, оскільки воно за змістом не відповідає вимогам підпункту 20.1.1 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу.

Інспекція оскаржила рішення суду апеляційної інстанції до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 28.07.2015 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не надав належної правової оцінки тому, що: Інспекцією були вчинені дії по безпосередньому виконанню покладених на неї завдань щодо здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати податків і зборів (обов`язкових платежів); повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки разом із наказом про проведення перевірки були надіслані Підприємству рекомендованим листом з повідомленням про вручення 27.02.2013, тобто в межах визначеного законодавством строку; за наслідками проведення перевірки Інспекцією не приймались жодні рішення про донарахування податків та обов`язкових платежів.

У запереченні на касаційну скаргу Підприємство просить суд відмовити у її задоволенні і залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 17.05.2019 прийняв касаційну скаргу до провадження, закінчив підготовку справи до касаційного розгляду та визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового розгляду за наявними у справі матеріалами з 21.05.2019.

У відповідності до положень частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача - Інспекції його правонаступником - Управлінням.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що 26.02.2013 начальник Інспекції, керуючись статтею 20, пунктом 57.1 статті 57, підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, прийняв наказ № 205 «Про проведення перевірки суб`єкта господарювання», згідно з яким прийняв рішення провести 27.03.2013 документальну невиїзну позапланову перевірку Підприємства щодо дотримання строків сплати (перерахування) збору за забруднення навколишнього середовища, надходження від скидів забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти (екологічний податок), збору за спецводокористування від підприємств житлово-комунального господарства за 2012-2013 роки тривалістю 1 день.

Копія зазначеного наказу разом із письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки були надіслані Підприємству 27.02.2013 рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручені Підприємству 04.03.2013, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 224.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Згідно із абзацом 3 підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Перелік обставин, за наявності яких контролюючий орган може призначити документальну позапланову перевірку, передбачено пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Положеннями пунктів 79.1, 79.2 статті 79 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам органу державної податкової служби право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, оспорюваний наказ не містить посилань на жодну із визначених у пункті 78.1 статті 78 Податкового кодексу України обставин. Під час судового розгляду справи судами попередніх інстанцій наявність таких обставин також встановлена не була.

З огляду на те, що жодної із визначених у пункті 78.1 статті 78 Податкового кодексу України обставин, які слугували підставою для прийняття оспорюваного наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Підприємства орган державної податкової служби не визначив, а також зважаючи на те, що під час судового розгляду даної справи судами попередніх інстанцій наявність таких обставин встановлена не була, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2015, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Управління підлягає залишенню без задоволення, а постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2015 - без змін.

Керуючись ч.1 ст. 52, п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2015 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна