Справа № 440/1620/19
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2019 року м. ПолтаваСправа №440/1620/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Пуленко М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Чупілка С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу,

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (надалі також відповідач), у якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.19 №75.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що спірним наказом безпідставно внесені зміни у наказ від 4.07.18 №157 в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування періоду попередньої служби, оскільки при звільненні позивача з військової служби у 1992 році така допомога йому не виплачувалась. На переконання позивача, з огляду на невиплату йому одноразової грошової допомоги за попереднім місцем служби він має право на відповідну виплату при повторному звільненні.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 31-35/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що позивач вперше був звільнений з військової служби за скоєння проступків, що дискредитують високе звання офіцера, а тому не набув права на отримання одноразової грошової допомоги. Натомість, відповідну грошову допомогу за період з дня останнього зарахування на військову службу ОСОБА_1 виплачено у повному розмірі при звільненні зі служби.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.19 провадження у справі за даним позовом відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників.

У судовому засіданні 10.06.19 позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про розгляд справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Згідно з частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

А відповідно до пункту 1 частини третьої цієї статті, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів для розгляду справи по суті та відсутність перешкод для розгляду справи у даному судовому засіданні, суд вирішив проводити розгляд справи без участі представника відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Позивач проходив військову службу.

Наказом військової частини НОМЕР_2 від 7.07.92 №189, виданим на підставі наказу Міністра оборони Республіки Білорусь від 5.06.92 №066, старшого лейтенанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас по ст. 61 Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил - за скоєння проступків, що дискредитують високе звання офіцера, відраховано зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення та направлено на облік у Кременчуцький РВК Полтавської області /а.с. 11-13/.

З 10.05.16 позивач проходив військову службу у Збройних Силах України.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України по особовому складу від 22.06.18 №267 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом "в" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 4.07.18 №157 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Кременчуцького ОМВК Полтавської області /а.с. 7/.

Абзацом одинадцятим пункту 4 цього наказу передбачено: відповідно до пункту 38.1 наказу Міністра оборони України від 11.06.08 №260 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби /а.с. 7 - зворот/.

На виконання цього пункту наказу військовою частиною НОМЕР_1 у липні 2018 року проведено нарахування та виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги за два календарні роки служби (з 10.05.16) у розмірі 11593,80 грн, що підтверджено розрахунковим листом /а.с. 36/ та не заперечується позивачем.

Позивач, стверджуючи про необхідність виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням попереднього стажу служби, у березні 2019 року звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом про зобов`язання відповідача на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 4.07.18 №157 провести виплату одноразової грошової допомоги за увесь період служби, тобто 13 календарних років /а.с. 10/.

Разом з цим, відповідач, наказом від 11.04.19 №75, виклав абзац одинадцятий пункту 4 наказу від 4.07.18 №157 у такій редакції: "Відповідно до пункту 38.1 наказу Міністра оборони України від 11.06.08 №260 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу, без урахування періоду попередньої служби" /а.с. 8/.

Не погодившись з цим наказом, позивач оскаржив його до суду.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Відповідно до пункту "в" частини шостої статті 26 Закону України від 25.03.92 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 15 Закону України від 20.12.91 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Абзацом шостим пункту 2 цієї статті визначено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

За змістом пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.92 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським і особам рядового і начальницького складу: які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується; які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

ОЦІНКА СУДОМ ОБСТАВИН СПРАВИ

Проаналізувавши наведені вище положення чинного законодавства, суд зазначає що у разі повторного звільнення військовослужбовця з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

Однак, з даного правила є виняток - повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби у разі, якщо така особа не набула права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

Залученими до матеріалів справи письмовими доказами підтверджено, що позивач вперше звільнений з військової служби у липні 1992 року за скоєння проступку, що дискредитує високе звання офіцера.

Повторно позивач прийнятий на військову службу у травні 2016 року, а звільнений - у липні 2018 року.

Суд зазначає, що відповідно до абзацу четвертого підпункту "б" пункту 7 Постанови Ради Міністрів СРСР від 15.12.90 №1290 "О выслуге лет для назначения пенсий лицам офицерского состава, прапорщикам, мичманам и военнослужащим сверхсрочной службы, лицам начальствующего и рядового состава органов внутренних дел и пособиях этим военнослужащим, лицам начальствующего и рядового состава и их семьям" (мовою оригіналу): лицам офицерского состава, прапорщикам, мичманам и военнослужащим сверхсрочной службы, лицам начальствующего и рядового состава органов внутренних дел, уволенным со службы за совершение проступков, дискредитирующих звание военнослужащего или начальствующего и рядового состава, либо в связи с осуждением за совершенное преступление (в том числе в связи с осуждением условно), единовременное или выходное пособие, предусмотренное настоящим пунктом, не выплачивается.

Таким чином, факт звільнення позивача з військової служби за скоєння проступку, що дискредитує високе звання офіцера виключав можливість отримання ним вихідної допомоги при попередньому звільненні.

А відтак, позивач не тільки не набув права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, але і не міг його набути з огляду на підстави звільнення з військової служби.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 25.10.18 у справі №552/4468/17.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, взявши за основу період для нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені з дня останнього зарахування позивача на службу (тобто з 10.05.16) до моменту звільнення, діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

До того ж, наказом від 11.04.19 №75, правомірність якого є предметом розгляду у цій справі, фактично лише доповнено абзац одинадцятий пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 4.07.18 №157 посиланням на необхідність проведення нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби. При цьому, відповідний пункт наказу у попередній редакції не містив посилання на необхідність проведення такої виплати саме за тринадцять календарних років служби.

Стосовно посилань позивача на те, що у абзаці п`ятому пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 4.07.18 №157 зазначено про те, що вислуга років у Збройних Силах станом на 2.05.18 становить 13 років 9 місяців 18 днів, суд зазначає, що наведене не означає необхідності виплати позивачу одноразової грошової компенсації за таку вислугу, оскільки про відповідні виплати зазначено у абзаці одинадцятому згаданого пункту наказу без вказівки на кількість календарних років вислуги.

З урахуванням наведеного, спірним наказом права позивача не порушені, а тому підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення відповідачем судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 293, 295, підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено 14 червня 2019 року.

Суддя О.О. Кукоба