Справа № 440/1313/19
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2019 року м. ПолтаваСправа №440/1313/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому просила:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 21.02.19 №1181-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, земля сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Білухівської сільської ради Карлівського району Полтавської області;

зобов`язати винести наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на те, що спірним рішенням відповідач безпідставно відмовив у наданні дозволу на розробку землевпорядної документації, адже додане до клопотання викопіювання з Публічної кадастрової карти України (графічний матеріалів) із зображенням бажаної земельної ділянки виданий Плужник С.М. Відділом у Карлівському районі Міжрайонного управління у Карлівському та Машівському районах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, що є структурним підрозділом відповідача. Даний графічний матеріал, на переконання позивача, ґрунтується на даних Державного земельного кадастру, що дає можливість ідентифікації обраної земельної ділянки.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю /а.с. 31-35/. На переконання відповідача, спірне рішення відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, адже зі змісту наданого ОСОБА_1 графічного матеріалу не можливо чітко встановити місце розташування обраної позивачем земельної ділянки та, як наслідок, вирішити питання про можливість надання дозволу на розробку землевпорядної документації.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.19 відкрито провадження у справі за даним позовом (суддя Єресько Л.О.), розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

Розпорядженням керівника апарату Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.19 №66, у зв`язку з призначенням судді Єресько Л.О. на посаду судді Верховного Суду у Касаційний адміністративний суд, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого головуючим визначено суддю Кукобу О.О.

Відповідно до абзацу другого частини чотирнадцятої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.05.19 суд розпочав розгляд справи по суті спочатку.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас, як визначено частиною другою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

20.08.18 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із клопотанням вх.№П-11967/0/25-18, у якому просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею до 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Білухівської сільської ради Карлівського району Полтавської області за межами населеного пункту /а.с. 36/. До вказаного клопотання позивачем додано: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспорту, копію ідентифікаційного коду та копію доручення.

Листом від 19.09.18 вих.№7818/0/26-18 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що Головним управлінням сформовано перелік земельних ділянок із зазначенням площ, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території області, та зазначив, що інформація про перелік земельних ділянок оприлюднена на офіційному веб-сайті Головного управління: http://poltavska.land.gov.uа /а.с. 38/.

Не погодившись з такою відповіддю суб`єкта владних повноважень, позивач оскаржила її до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.18 у справі №1640/3442/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у вирішенні заяви ОСОБА_1 від 20.08.18 вх. №П-11967/0/25-18 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Білухівської сільської ради Карлівського району Полтавської області за межами населених пунктів та зобов`язав відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність /а.с. 15-18/.

Рішення суду набрало законної сили 27.12.18.

21.02.19 Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області виданий наказ №1181-СГ "Про розгляд заяви", яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Білухівської сільської ради Карлівського району Полтавської області за межами населених пунктів /а.с. 19/. Дане рішення відповідач мотивував посиланням на приписи частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, зазначивши про невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів.

Не погодившись з цим наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, позивач оскаржила його до суду.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Так, згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

За приписами частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною сьомою згаданої статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За змістом статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України "Про Державний земельний кадастр" кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, АР Крим).

Частиною п`ятою цієї статті визначено, що викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Як визначено пунктом 20 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.12 №1051, відомості про кадастрове зонування земель у межах території України включають: 1) номери кадастрових зон і кварталів; 2) опис меж кадастрових зон і кварталів (координати точок повороту меж кадастрових зон і кварталів у єдиній державній системі координат); 3) площу кадастрових зон і кварталів; 4) підстави для встановлення меж кадастрових зон і кварталів (електронні копії документів, на підставі яких встановлено такі межі (відповідні накази Держгеокадастру та його територіальних органів, документація із землеустрою щодо встановлення меж державного кордону, адміністративно-територіальних одиниць та рішення уповноважених органів про її затвердження).

Пунктами 46-48 Порядку ведення Державного земельного кадастру визначено, що з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об`єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку виготовляється викопіювання з кадастрової карти (плану), викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) за формою згідно з додатком 7. Викопіювання виготовляється в масштабі, який забезпечує чітке відображення усіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру (зокрема обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру; кадастровий номер земельної ділянки; номер кадастрового кварталу; номер кадастрової зони; найменування адміністративно-територіальної одиниці).

Ведення Державного земельного кадастру відповідно до пункту 4 наведеного Положення здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.

Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр.

ОЦІНКА СУДОМ ОБСТАВИН СПРАВИ

Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування, у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу, належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Зі змісту спірного наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області суд встановив, що підставою для відмови в наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою відповідач вказав невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів.

Надаючи оцінку цьому аргументу відповідача для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, суд виходить з такого.

Як зазначалось вище, єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Однак, оскаржуваний наказ містить лише загальне посилання на вказану норму, не конкретизуючи, які невідповідності відповідач мав на увазі. Тобто відповідачем у оскаржуваному рішенні не зазначено, у чому полягала невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, генеральним планам населених пунктів, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів тощо.

Більш того, відповідачем не надано обґрунтованих пояснень та не наведені будь-які конкретні дані відносно того, що обрана земельна ділянка через її місце розташування порушує вимоги закону.

Зі змісту залученої до матеріалів справи копії графічного матеріалу, поданого позивачем разом з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд встановив, що на ньому зображено бажане місце розташування земельної ділянки відносно картографічної основи Державного земельного кадастру із нанесенням меж адміністративно-територіальних одиниць, меж зон та кварталів, меж земельної ділянки /а.с. 20/.

До того ж, суд враховує, що відповідне викопіювання видане Відділом у Карлівському районі Міжрайонного управління у Карлівському та Машівському районах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, який є структурним підрозділом відповідача.

Таким чином, наданий позивачем разом із клопотанням від 20.02.18 графічний матеріал виготовлений компетентним органом на підставі даних Державного земельного кадастру.

З урахуванням наведеного, суд зауважує, що навіть у разі виникнення у відповідача сумнівів щодо фактичного місця розташування земельної ділянки, відповідні сумніви мали бути усунуті шляхом звернення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до свого структурного підрозділу, яким видане відповідне викопіювання.

Позивач у даному випадку не має нести жодних негативних наслідків, адже відповідне викопіювання одержане нею у визначеному законом порядку.

З цих підстав суд відхиляє, як необгрунтовані, посилання відповідача на рішення Верховного Суду від 23.01.18 у справі №354/407/14-а, від 14.08.18 у справі №802/159/17-а, від 14.08.18 у справі №813/947/16.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач не навів належних та допустимих, передбачених законом підстав для відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою.

Отже, відмова відповідача, оформлена наказом від 21.02.19 №1181-СГ, не ґрунтується на вимогах закону, а тому такий наказ належить визнати протиправним та скасувати, а позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Разом з цим, що стосується вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача винести наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд зауважує, що у даному випадку відповідач, відмовляючи у наданні такого дозволу, не здійснив перевірку поданого позивачем клопотання та доданих до нього матеріалів на відповідність вимогам статті 118 Земельного кодексу України, оскільки послався на неможливість проведення такої перевірки з огляду на невідповідність наданого графічного матеріалу вимогам закону.

З огляду на викладене, суд, керуючись приписами частини другої статті 9, статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, зобов`язавши відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20.02.18 з урахуванням висновків суду.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн /а.с. 4/.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

А відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що спір у даній справі виник у зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень протиправного рішення, суд вважає за доцільне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у повному розмірі.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 21 лютого 2019 року №1181-СГ.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (; вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ) від 20 серпня 2018 року вх.№П-11967/0/25-18 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, земля сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Білухівської сільської ради Карлівського району Полтавської області з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (; вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба