Справа № 420/862/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/862/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м.Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Аракелян М.М.

За участю секретаря - Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: Гуменюк А.В.,

Від відповідача: Кисельов О.М.,

Від третьої особи: Сотник А.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за адміністративною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КНД ТРЕЙД КОМ» до Головного управління ДФС в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Національне антикорупційне бюро України про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КНД ТРЕЙД КОМ» до Головного управління ДФС в Одеській області, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ №1079 від 13.02.2019 року, виданий ГУ ДФС в Одеській області.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

05.03.2019 року за вх..№7990/19 від представника Національного антикорупційного бюро України надійшла заява про вступ до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Зазначена заява була аргументована тим, що оскаржуваний Наказ про проведення позапланової перевірки був виданий саме за ініціативою Національного антикорупційного бюро України, у зв`язку із чим у зазначеної особи виникає інтерес до рішення у даній справі, яке може зачіпати права заявника.

06.03.2019 року за вх..№8214/19 від представника відповідача надійшло клопотання, згідно якого з урахуванням складності справи, яка розглядається, останній просив проводити розгляд справи №420/862/19 за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Національне антикорупційне бюро України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року клопотання представника відповідача щодо проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження задоволено, вирішено розглядати справу №420/862/19 у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.04.2019 року.

12.03.2019 року за вх..№ЕП/1866/19 від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов.

18.03.2019 року за вх..№9491/19 від третьої особи надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, аргументуючи необхідність її проведення тим, що третя особа перебуває у місті Києві.

18.03.2019 року за вх..№9595/19 від представника третьої особи надійшло клопотання про ознайомлення із матеріалами справи.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2019 року клопотання представника Національного антикорупційного бюро України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №420/862/19 задоволено.

Вирішено провести підготовче засідання по справі №420/862/19 03.04.2019 року в режимі відеоконференції, в якому прийматиме участь представник Національного антикорупційного бюро України, в приміщенні Оболонського районного суду міста Києва. Доручено Оболонському районному суду міста Києва забезпечити проведення відеоконференції 03.04.2018 року.

26.03.2019 року за вх..№10842/19 від представника третьої особи надійшли пояснення щодо позову.

01.04.2019 року за вх..№11504/19 від представника третьої особи надійшли додаткові пояснення.

03.04.2019 року за вх..№12031/19 від представника позивача надійшли пояснення по справі.

Підготовче засідання, призначене на 03.04.2019 року, було перенесено на 17.04.2019 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Аракелян М.М. на лікарняному.

17.04.2019 року за вх..№14025/19 від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

Підготовче засідання, призначене на 17.04.2019 року, було перенесено на 16.05.2019 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Аракелян М.М. на лікарняному.

19.04.2019 року за вх..№14400/19 від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у режимі відеоконференції на 03.06.2019 року.

У судовому засіданні 03.06.2019 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву до 10.06.2019 року у зв`язку зі спливом часу для проведення відеоконференції.

У судове засідання 10.06.2019 року з`явились учасники справи.

В обґрунтування позову зазначається, що 14.02.2019 року посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області здійснено вихід на виїзну документальну позапланову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «КНД ТРЕЙД КОМ», до якої фактично позивачем контролюючий орган допущено не було. Дану перевірку було призначено Наказом Головного управління ДФС в Одеській області №1079 від 13.02.2019 року. Позивач вважає, що зазначений Наказ не може вважатись достатньою, а тим паче правомірною підставою для проведення перевірки, оскільки підстави його видання не відповідають вимогам Податкового кодексу України, Митного кодексу України. За таких обставин, беручи до уваги безпідставність винесеного Наказу, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

Власну правову позицію стосовно спірних правовідносин відповідачем визначено у відзиві на позов. Так, відповідач наполягає на тому, що відповідачем у повному обсязі дотримано вимоги чинного законодавства під час винесення оскаржуваного Наказу: визначено всі необхідні та достатні реквізити документа, прийнято його у строк та у спосіб, визначений законодавством. Відповідач також звертає увагу на той факт, що фактична підстава проведення перевірки також відповідає визначеним законодавством положенням. За таких умов, відсутні будь-які підстави вважати оскаржуваний Наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим, на думку відповідача, позов задоволенню не підлягає.

Третя особа притримується позиції правомірності оскаржуваного наказу та зазначає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. На підтвердження висловленої позиції у поясненнях представник третьої особи визначає, що фактична підстава для винесення оскаржуваного Наказу полягає у офіційному запиті органу державної влади - Національного антикорупційного бюро України. Процесуально оскаржуваний Наказ жодним чином не порушує встановлені законодавством вимоги. Також представник третьої особи зауважує, що реалізація Наказу відбувалась у площині регулювання Митного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач ТОВ «КНД ТРЕЙД КОМ» є господарюючим суб`єктом, основними видами діяльності якого, згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є Код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; Код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний) (а.с.33-36).

Позивач діє на підставі Статуту (а.с.21-32).

14.01.2019 року за №1107/7/99-99-14-04-02-17 від Державної фіскальної служби України до відповідача надійшов лист, згідно якого Національне антикорупційне бюро надало інформацію стосовно того, що ряд українських підприємств, у тому числі позивач, здійснювали митне оформлення товарів за заниженими ставками у 2016-2017 році. У зв`язку із цим ДФС України просила вжити заходів для перевірки зазначеної інформації (а.с.111-112).

15.01.2019 року за №607/10/15-32-14-10-07 Головним управлінням ДФС в Одеській області направлено запит на адресу позивача про отримання інформації на підставі п.5 ст. 334 Митного кодексу України, з підтверджуючими документами, а саме:

Зовнішньоекономічних договорів (контрактів), специфікацій, додатків до них тощо, які стосуються поставки вказаних товарів, та інших товаротранспортних та комерційних документів;

Документів, які підтверджують вартість товару, що заявлена у митних деклараціях (у тому числі митні декларації країн відправлення);

Договорів на страхування вантажів, що імпортувались;

Договорів на перевезення вантажів;

Платіжних, банківських та бухгалтерських документів, що підтверджують факт оплати поставки імпортованих товарів;

Статутних документів (а.с.13).

25.01.2019 року Товариством було надано відповідь, згідно якої позивач не вбачав підстав щодо надання запитуваних документів, адже у належний спосіб оформленого запиту позивач не отримував, а запит від 15.01.2019 року за №607/10/15-32-14-10-07 не відповідає приписам ст..73 Податкового кодексу України (а.с.15-17).

30.01.2019 року за №63/11/15-32-14-10-05 заступником начальника ГУ ДФС в Одеській області А. Бондаренка на ім`я начальника ГУ ДФС в Одеській області Г.Мілютіна направлено Доповідну записку із пропозиціями щодо призначення документальної позапланової виїзної перевірки позивача (а.с. 117) з метою перевірки відомостей щодо імпортованих товарів та у зв`язку із виявленням фактів можливого порушення митного законодавства.

Наказом Головного управління ДФС в Одеській області №1079 від 13.02.2019 року відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.346 Митного кодексу України та на підставі доповідної записки ОСОБА_1 . вирішено провести документальну позапланову виїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів ТОВ «КНД ТРЕЙД КОМ». Охоплюваний період проведення перевірки з 01.01.2017 по 31.12.2017 року. Строк проведення перевірки з 14 лютого 2019 року тривалістю 30 робочих днів (а.с.10).

14.02.2019 року за №141/15-32-14-10-11/40516083 відповідачем складено Акт про відмову в допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (а.с.11-12).

З приводу правомірності зазначеного Наказу позивач і звернувся до Одеського окружного адміністративного суду, посилаючись на його безпідставність, оскільки в наданому на його адресу запиті про надання інформації та документів не зазначено конкретні порушення та отримана щодо цього інформація.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 334 Митного кодексу України, правоохоронні органи, фінансові установи та інші контролюючі органи України відповідно до законодавства на письмові запити органів доходів і зборів або з власної ініціативи інформують органи доходів і зборів про наявні відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

З метою здійснення митного контролю після випуску товарів органи доходів і зборів мають право направляти письмові запити та отримувати документи або їх засвідчені копії, інформацію (у тому числі в електронній формі), що стосуються переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України або за її межами.

У відповідності до вимог пункту 7 частини 1 статті 336 Митного кодексу України, митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 345 Митного кодексу України, документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться органами доходів і зборів з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 346 Митного кодексу України, документальною позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка підприємства, яка не передбачена планами роботи органу доходів і зборів і може проводитися якщо виявлено факти або отримано документальну інформацію, які свідчать про порушення підприємством вимог законодавства з питань державної митної справи, якщо підприємство не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту.

Вбачається, що обов`язковою передумовою призначення документальної позапланової перевірки є, зокрема, направлення запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження платнику податків.

В свою чергу порядок складання та оформлення запитів органами доходів і зборів врегульовано Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VІ та Порядком №1245 від 27.12.2010.

Відповідно до положень п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;

акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

Пунктами 9, 10 Порядку №1245 визначено, що органи державної податкової служби мають право звернутися до суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та документального підтвердження такої інформації. В окремих випадках зазначений запит може надсилатися з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису органу державної податкової служби.

Запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують (п.10 Порядку №1245).

Згідно п.12 вказаного Порядку письмовий запит про подання інформації надсилається суб`єкту інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлення за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, фактів, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, отриманих злочинним шляхом, та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, виникнення потреби у визначенні рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок; виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; подання щодо платника податків скарги про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; проведення зустрічної звірки; в інших випадках, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до п.16 вказаного Порядку у разі коли запит складено з порушенням вимог, визначених у пунктах 9 і 10 цього Порядку, суб`єкт інформаційних відносин звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

При цьому, згідно п.п.16.1.5 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до положень пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 73 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до п.78.4 ст. 78 Податкового кодексу України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 349 Митного кодексу України, посадові особи органу доходів і зборів мають право приступити до проведення документальної (планової чи позапланової) виїзної перевірки декларанта чи зустрічної звірки на підприємстві за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення керівнику відповідного підприємства або уповноваженій ним особі під розписку посвідчення на право проведення перевірки, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу доходів і зборів, мета проведення перевірки, вид (планова чи позапланова) та підстави її проведення, дати початку та закінчення перевірки, посади, спеціальні звання та прізвища посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, пред`явлення службових посвідчень зазначених осіб, а також надання копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки.

Водночас вимоги щодо змісту наказу врегульовано абзацом 3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, відповідно до якого в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Аналізуючи та систематизуючи доводи учасників справи у їх сукупності та окремо, суд виявив наступні ключові аргументи, дослідження яких, на переконання суду, з урахуванням положень чинного законодавства та його використання в світлині принципу верховенства права, є необхідним для правильного вирішення справи.

По-перше, позивачем акцентується увага на тому, що Запит від 15.01.2019 року не може вважатись належною підставою ініціювання заходу позапланової перевірки платника податків. Обґрунтовує це позивач тим, що основою для направлення запиту є «можливе порушення митного законодавства», тоді як суб`єкти владних повноважень у своїй діяльності мають керуватись належним чином встановленими фактами, а не припущеннями. Припущення, в розумінні представника позивача, не можуть створювати будь-яких правових обов`язків для платника податків. Крім цього, представником позивача зазначається, що всі запитувані документи наявні у органу доходів та зборів, адже вони надавались під час митного оформлення товарів при переміщенні через митний кордон України. Таким чином, підстава для проведення перевірки за Наказом №1079 є неналежною.

Представник відповідача, у свою чергу, зазначив, що формулювання «можливе порушення митного законодавства» повністю відповідає положенням Податкового кодексу України. Логічним результатом перевірки відомостей, на переконання відповідача, є саме встановлення беззаперечного факту наявності або відсутності порушення, яке в подальшому може використовуватись як доказ для встановлення обставин або об`єктивної дійсності. Разом з тим, здійснення запиту є результатом виконання Листа ДФС України, яке, в свою чергу, направлено за запитом Національного антикорупційного бюро України на виконання встановлених чинним законодавством повноважень. З позиції нормативного визначення підстав здійснення запиту відповідач наголошує, що саме положення ст.ст.334,346 Митного кодексу України слугували нормативної підставою здійснення запиту.

Представник третьої особи підтримав позицію контролюючого органу, наголосивши, що запит було направлено в рамках Митного кодексу України, яким особливості оформлення запиту не встановлені, а визначено лише відповідне повноваження органу доходів та зборів.

По-друге, представник позивача вважає, що оскаржуваний Наказ №1079 від 13.02.2019 року не відповідає вимогам, які встановлені для даного документу статтею 78 Податкового кодексу України. Зокрема, відповідачем не визначено обґрунтованої підстави винесення такого Наказу, оскільки, в силу вже викладених аргументів, доповідна записка за результатом відповіді на неправомірний, на думку відповідача, запит, не є достатньою підставою.

Представник відповідача свої міркування з приводу зазначеного аргументу пов`язує з тим, що відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість наданого запиту. В контексті нормативної та фактичної підстави його направлення відповідачем не допущено жодних порушень, в силу чого Наказ є правомірним.

Представник третьої особи, знову ж таки посилаючись на тлумачення саме Митного кодексу України, а також положення Методичних рекомендацій, якими встановлено вимоги щодо службової записки та особливості її врахування для проведення контрольних заходів, визначив, що Наказ є обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

Суд надає наступну оцінку доводам сторін.

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ відповідача №1079 від 13.02.2019 року відповідає вимогам, що вимагаються до його змісту абз.3 п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України, а саме містить дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта, який перевіряється, адресу об`єкта, перевірка якого проводиться, мету, вид, підстави для проведення перевірки, дату початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися, а також підписаний керівником контролюючого органу та скріплений печаткою цього контролюючого органу. Всі ці особливості визначені судом як під час дослідження доказів у судовому засіданні, так і під час аналітичного співставлення реквізитів документу до визначених законодавством вимог.

Підставою для проведення перевірки в оскаржуваному Наказі зазначено п. 2 ч. 7 ст. 346 Митного кодексу України, тобто ненадання пояснень та їх документального підтвердження на обов`язковий письмовий запит органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту.

Щодо посилань позивача на невідповідність запиту від 15.01.2019 року №607/10/15-32-14-10-07 нормам Податкового кодексу України та Порядку №1245 від 27.12.2010 суд зазначає, що направлений ГУ ДФС в Одеській області на адресу позивача запит містив фактичну підставу для направлення запиту (аналіз митних декларацій), правову підставу (ч. 5 ст. 334 МК України). Крім того, запит містив опис інформації, що запитується, перелік документів, що її підтверджують, був підписаний заступником керівника контролюючого органу та скріплений печаткою цього контролюючого органу.

Суд критично ставиться до аргументу позивача стосовно того, що запит від 15.01.2019 року не містить конкретної підстави звернення, а лише загальне посилання відповідача на можливе порушення митного законодавства. Як було встановлено судом під час розгляду справи, відповідний запит контролюючого органу було направлено за ініціативою органу досудового розслідування, однак, в силу приписів ст..222 Кримінального процесуального кодексу України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим, визначення реквізитів кримінального провадження та взагалі його існування не могло бути здійснено відповідачем у запиті.

Аналізуючи доводи, надані відповідачем у відзиві, суд погоджується із позицією контролюючого органу, що метою направлення запиту і є встановлення беззаперечних фактів, які б можливо було використовувати в якості доказової бази, а також перевірка їх відповідності об`єктивній реальності. Посилання позивача стосовно того, що такі факти можуть встановлюватись лише вироком суду, суд до уваги не бере, адже в такому випадку будь-які заходи досудового розслідування, тобто до моменту ухвалення вироку, не можуть бути правомірними з точки зору позивача, що, на думку суду, є нелогічним та повністю невілює процедуру встановлення фактичних обставин справи.

Таким чином, з урахуванням процесуальних обмежень, а також нормативного регулювання процедури здійснення запиту, суд не вбачає підстав вважати його таким, що не відповідає чинному законодавству.

При визначенні того, який акт необхідно застосовувати для підстав винесення Наказу, суд надає перевагу спеціальному акту.

На необхідності застосування саме спеціальної норми наголошує і Верховний Суд у постанові від 09.11.2018 року по справі №263/15749/16-а, де вказано, що «змістовні колізії - це колізії, що виникають внаслідок часткового збігу обсягів регулювання правовідносин різними нормами права, обумовлені специфікою суспільних відносин та пов`язані з поділом норм права на загальні, спеціальні та виняткові».

Крім того, у випадку наявності колізії у між спеціальним законом та загальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону.

При цьому при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

Про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (п. 69 рішення у справі "Ніколова проти Болгарії" від 25.03.1999 р., п. 15 рішення у справі "Баранкевич проти Росії" від 26.07.2007 р. тощо)…"

Суд також наголошує, що посилання позивача на той факт, що при митному оформленні товарів декларантом були подані до митниці ДФС усі необхідні документи, не звільняє його від обов`язку надавати позитивну відповідь на запит контролюючого органу за умови відсутності інших порушень оформлення запиту.

В основу оскаржуваного наказу про проведення перевірки покладені підстави для прийняття саме ненадання позивачем пояснень та документів на письмовий запит контролюючого органу.

Суд зазначає, що окремі дефекти запиту про надання інформації не впливають на обов`язок позивача надати всю необхідну інформацію за запитом, оскільки відсутність або неповнота посилань на конкретні джерела отримання податкової інформації не повинні розглядатися як підстава для визнання запиту таким, що не відповідає вимогам пункту 73.3 Податкового кодексу України, та, як наслідок, бути підставою для визнання наказу про проведення податкової перевірки протиправним.

В свою чергу окремі дефекти оформлення наказу про призначення перевірки не повинні розглядатися як підстава для визнання наказу протиправним, якщо зі змісту такого наказу можна ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення відповідної перевірки. Податковим кодексом України та Митним кодексом України не передбачено необхідності зазначати в наказі про проведення перевірки інформації, що свідчить про можливі порушення з боку позивача вимог законодавства, натомість наказ про проведення перевірки від 13.02.2019 року № 1079 містить вказівку на підставу проведення перевірки - п. 2 ч. 7 ст. 346 Митного кодексу України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05.03.2019 року по справі №813/4376/17.

З огляду на зазначене, враховуючи, що наказ про проведення перевірки було прийнято у зв`язку з ненаданням позивачем інформації та документів на запит Головного управління ДФС в Одеській області від 15.01.2019 року № 607/10/15-32-14-10-07, що, у відповідності до п. 2 ч. 7 ст. 346 Митного кодексу України, є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки, суд дійшов висновку, що наказ Головного управління ДФС в Одеській області від 13.02.2019 року № 1079 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "КНД ТРЕЙД КОМ" прийнятий відповідачем у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, не розподіляється.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КНД ТРЕЙД КОМ» (вул. Просьолочна, 10А, м. Одеса, 65085; ) до Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Національне антикорупційне бюро України (вул. Василя Сурикова, 3, м. Київ, 03055; ) про визнання протиправним та скасування наказу №1079 від 13.02.2019 року, виданий ГУ ДФС в Одеській області - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 18.06.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.