Справа № 520/4937/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

12 червня 2019 р. Справа № 520/4937/19
Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Панченко О.В., розглянувши позовні матеріали ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському та Ізюмському районах та м. Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати постанову про накладення штрафу ВП №53684572 від 26.10.2018 року, що винесена державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському та Ізюмському районах та м. Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Туренко Є.С.

Ухвалою суду від 22.05.2019р. вказаний адміністративний позов залишено без руху та позивачу надано термін для усунення недоліків позовної заяви - до 12.06.2019, однак не більше п`яти днів з моменту отримання даної ухвали.

10.06.2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява, в якій ОСОБА_1 просить поновити пропущений з поважних причин строк на звернення до суду із позовною заявою. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач посилається на те, що 08.01.2019 року йому стало відомо про існування спірної постанови про накладення штрафу. 06.03.2019 року він оскаржив постанову міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, борівському та Ізюмському районах м.Ізюм Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 26.10.2018 року до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, однак ухвалою суду від 22.03.2019 року провадження у даній справі було закрито у зв`язку з тим, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Також ОСОБА_1 посилався на те, що він в період з 23.03.2019 по 20.05.2019 перебував на амбулаторному лікуванні.

Дослідивши надану позивачем копію довідки Ізюмського ЦМЛ Поліклінічне відділення №1096 від 07.06.2019 встановив, що ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 21.03.2019 по 20.05.2019.

Суд відхиляє посилання позивача на перебування на амбулаторному лікуванні, оскільки амбулаторне лікування здійснюється шляхом відвідування лікувального закладу, а не перебування в лікувальному закладі стаціонарно (постійне перебування в лікувальному закладі протягом певного часу).

Таким чином, оскільки позивач проходив амбулаторне, а не стаціонарне лікування, суд дійшов висновку, що факт лікування не перешкоджав йому звернутись за правовою допомогою.

Крім того, зі змісту відповіді на адвокатський запит адвоката Діденко О.О. від 08.01.2019 слідує, що між позивачем та адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги, тобто до звернення позивача за медичною допомогою та до спливу строку звернення до адміністративного суду.

Частинами 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Тобто, як вбачається з аналізу викладених норм, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним, воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Олександр Волков проти України" в контексті порушення статті 6 Конвенції, зазначив, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom), пункт 51, Reports 1996-IV).

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежено, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що перебування позивача на амбулаторному лікуванні не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Слід врахувати, що позивач згідно ухвали про залишення позовної заяви без руху від 22.05.2019р. був попереджений про те, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута позивачеві.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 169, 241, 243, 246, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 .

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському та Ізюмському районах та м. Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови, - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати ОСОБА_1 , разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку згідно з ст. 293 - 297 КАС України, а саме: безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.В. Панченко