Справа № 826/17493/16
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 червня 2019 року

Київ

справа №826/17493/16

адміністративне провадження №К/9901/42507/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашути Дмитра Євгеновича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Неос Лізинг» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» (далі - ТОВ «УніКредит Лізинг», позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашути Дмитра Євгеновича (далі - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк», відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, відповідач 2) в якому просило:

- визнати протиправним рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» (протокол № 085/15 від 09 квітня 2015 року) в частині не акцептування та не включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24; ідентифікаційний код 09322299) кредиторської вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 22/1; ідентифікаційний код 33942232; п/р НОМЕР_1 в ПАТ «Укрсоцбанк» у м. Києві, МФО 300023) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на суму 919 380 гривень 00 копійок;

- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашуту Дмитра Євгеновича акцептувати кредиторську вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 22/1; ідентифікаційний код 33942232; п/НОМЕР_1 в ПАТ «Укрсоцбанк» у м. Києві, МФО 300023) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» у розмірі 919 380 (дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч триста вісімдесят) гривень 00 копійок та внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» шляхом включення до реєстру акцептованої кредиторської вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 22/1; ідентифікаційний код 33942232; п/р НОМЕР_1 в ПАТ «Укрсоцбанк» у м. Києві, МФО 300023) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на суму 919 380 гривень 00 копійок;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» щодо включення до реєстру акцептованої кредиторської вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 22/1; ідентифікаційний код 33942232; п/НОМЕР_1 в ПАТ «Укрсоцбанк» у м. Києві, МФО 300023) на суму 919 380 гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 16 лютого 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БНТ «Фінанси» укладено договір фінансового лізингу № 2259L11/00 від 16 лютого 2011 року. Відповідно до умов контракту, з метою забезпечення належного виконання зазначеного вище договору, 23 лютого 2011 року ПАТ «КБ «Експобанк» була надана платіжна гарантія № 1901/884 від 23 лютого 2011 року. У зв`язку з настанням гарантійного випадку ПАТ «КБ «Експобанк» за гарантією виплачується протягом п`яти календарних днів з дати отримання вимоги грошова сума, у розмірі 919 380, 00 грн.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з інформацією щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Неос Лізинг» станом на 27 січня 2017 року, встановлено, що 27 січня 2017 року була здійснена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг», а саме: зміна назви юридичної особи з Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Неос Лізинг».

Відповідач надіслав лист №1103/1584 від 19 грудня 2014 року, де зазначив, що у зв`язку із віднесенням АТ «КБ «Експобанк» до категорії неплатоспроможних, задоволення кредиторських вимог не здійснюється, а в подальшому відшкодування коштів кредиторам буде здійснено з урахуванням вимог ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Однак Уповноважена особа Фонду не включила кредиторські вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Позивач вважає, що відхилення Уповноваженою особою кредиторських вимог та затвердження Фондом акцептованих вимог кредиторів без включення до нього кредиторських вимог позивача є протиправними діями та рішенням Фонду, які порушили права позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року, у відкритті провадження відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції з висновками якими погодився суд апеляційної інстанції, вважає, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Не погоджуючись з ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ТОВ «Неос Лізинг» звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга подана 20 березня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 березня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі №826/17493/16, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Коваленко Н.В.

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що суд першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що предметом спору є договірні відносини і тому виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства. Скаржник вважає, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки предметом оскарження даного позову є визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до частини шостої статті 346 КАС України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Враховуючи, що учасник справи оскаржує рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у тому числі з підстав порушення правил предметної юрисдикції, то за правилами частини шостої статті 346 КАС України є підстава для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).

Керуючись статтями 341, 345, 346, 347, 359 КАС України,

У Х В А Л И В:

Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашути Дмитра Євгеновича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

Н.В. Коваленко