Справа № 300/278/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4981/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

від апелянта - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.02.2019р. в адміністративній справі за позовом Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» до Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській обл. про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника (в частині) (суддя суду І інстанції: Лучко О.О.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 06 хв. 20.02.2019р. м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 20.02.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

07.02.2019р. позивач Державне підприємство /ДП/ «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати окремі положення індивідуального акту постанови від 14.01.2019р., винесеної у зведеному виконавчому провадженні № 43824756 заступником начальника Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Люкляном О.П., про арешт коштів боржника Мостиського військового лісництва ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 , МФО 325365, який відкрито у ПАТ «Кредобанк», щодо виплати заробітної плати працівникам та сплати обов`язкових платежів до бюджету; судові витрати покласти на відповідача (а.с.5-8).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.02.2019р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову про арешт коштів боржника від 14.01.2019р., винесену у зведеному виконавчому провадженні № 43824756, в частині арешту коштів, які призначені для виплати заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору та податку на додану вартість, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Кредобанк» (МФО 325365); стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного територіального управління юстиції /ГТУЮ/ в Івано-Франківській обл. на користь ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» понесені судові витрати в розмірі 1921 грн. (а.с.73-79).

Не погодившись із винесеним судом рішенням, його оскаржила особи, яка не брала участі у справі, Івано-Франківський міський відділ /МВ/ державної виконавчої служби /ДВС/ Головного територіального управління юстиції /ГТУЮ/ в Івано-Франківській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.102-105).

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що позивачем заявлено позовні вимоги до неналежного відповідача (належним відповідачем є орган державної виконавчої служби, державний виконавець якого виніс спірну постанову про арешт коштів).

Водночас, приписами ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок реалізації постанови державного виконавця про арешт коштів стосовно цільового призначення банківського рахунку, через що підстави для скасування спірної постанови про арешт коштів є відсутніми.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, Мостиське військове лісництво ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» є відокремленим підрозділом ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» (а.с.13-19).

На виконанні Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській обл. перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 43824756, що об`єднує виконавчі документи на загальну суму боргу 4144254 грн. 31 коп.

У рамках цього зведеного провадження заступником начальника Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській обл. Люкляном О.П. винесено постанову від 14.01.2019р. про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти в межах суми 4144254 грн. 31 коп., що знаходяться на всіх рахунках Мостиського військового лісництва ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», відкритих в ЗГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», м.Львів, МФО 325321; AT «Райффайзен Банк Аваль», м.Київ, МФО 380805; ПАТ «Кредобанк», МФО 325365 (а.с.11-12).

Звертаючись до суду із розглядуваним позовом, ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» наголошував на тому, що спірною постановою про арешт коштів боржника накладено арешт на кошти Мостиського військового лісництва ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», які призначені для виплати заробітної плати та податкових платежів, що суперечить Конституції України, КЗпП України, Законам України «Про оплату праці», «Про виконавче провадження», а також нормам міжнародного права.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що положення індивідуального акту, а саме: постанови від 14.01.2019р. про арешт коштів боржника, винесеної відповідачем у виконавчому провадженні № 43824756, в частині арешту коштів боржника Мостиського військового лісництва ДП «Івано-Франківський військовий лісйромкомбінат» на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 , МФО 325365, який відкрито у ПАТ «Кредобанк» щодо виплати заробітної плати працівникам, сплати єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору та податку на додану вартість, винесено з порушенням вимог чинного законодавства і підлягає скасуванню, оскільки така прийнята без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав працівників позивача і цілями, на досягнення яких спрямована оскаржувана постанова.

На підставі викладеного та враховуючи, що зазначений рахунок, окрім оплати праці, сплати єдиного соціального внеску та інших обов`язкових платежів та зборів може використовуватись позивачем і для здійснення інших розрахунково-касових операцій, суд вважав позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню щодо вимог про скасування постанови про арешт коштів боржника у ЗВП № 43824756 від 14.01.2019р. в частині арешту коштів, які призначені для виплати заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору та податку на додану вартість (в системі електронного адміністрування ПДВ), що містяться на рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Кредобанк».

Виходячи із змісту заявлених апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець (ч.3 вказаної статті).

Згідно з ст.1 Закону України № 1403-VIII від 02.06.2016р. «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Статтею 6 цього Закону встановлено, що систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п.3 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Отже, в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише органи державної виконавчої служби; структурні підрозділи органів державної виконавчої служби (в тому числі відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби) та державні виконавці не визначені законодавством як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Водночас, головні територіальні управління юстиції в областях не відносяться до органів державної виконавчої служби.

Аналогічні роз`яснення наведені у п.11 постанови Пленуму ВАС України № 3 від 13.12.2010р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби».

За таких умов позивачем заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, що слід вважати визначальною підставою, яка унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог.

Водночас, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснити заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.ч.3, 4 і 7 ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Отже, за змістом наведеної норми допустити заміну неналежної сторони у справі може виключно суд першої інстанції. Діючими нормами КАС України не передбачено заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції.

Звідси, у разі коли апеляційним судом встановлено, що відповідачем у справі є особа, яка не повинна відповідати за заявленим до неї позовом, то такий позов задоволенню не підлягає.

В частині правомірності спірних дій відповідача колегія суддів виходить з того, що розглядувані правовідносини регламентовані нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.18 цього Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з ч.ч.1 і 3 ст.52 вказаного Закону виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

На запит заступника начальника Івано-Франківського MB ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській обл. № 50118546 від 10.01.2019р. про відкриті рахунки у банках та фінансових установах органом ДФС надано відповідь № від 10.01.2019р., згідно якої у боржника є відкриті рахунки в ЗГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», AT «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Кредобанк» (а.с.106).

Згідно отриманої відповіді визначити те, чи підпадає будь-який рахунок під обмеження, встановлені ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», не видається можливим.

Також жодних повідомлень на адресу Івано-Франківського MB ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській обл. від ПАТ «Кредобанк» про цільове призначення рахунку № 856 не надходило, а постанову виконавця не було повернуто без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на рахунку (а.с.109).

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч.2).

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч.3).

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ч.4).

Згідно п.8 розділу VІІІ «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

За зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Арешт на кошти боржника може бути накладено в національній та/або в іноземній валюті, про що зазначається у постанові.

Отже, під час судового розгляду встановлено, що з метою отримання інформації про наявні у боржника рахунки відповідач звернувся та отримав від органу ДФС перелік банківських рахунків позивача.

На підставі отриманої інформації органом державної виконавчої служби прийнято рішення про накладення арешту на кошти, що містяться на банківських рахунках структурного підрозділу позивача.

Колегія суддів вважає, що рішення відповідача про накладення арешту на кошти, які знаходяться на банківських рахунках філій позивача, відповідає приписам ч.2 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказана норма чітко передбачає, що такий арешт коштів може стосуватися також рахунків, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, що також має місце в розглядуваному випадку.

Тобто, на грошові кошти, які розміщені на банківському рахунку структурного підрозділу боржника, може бути накладено арешт і стягнення в рамках виконавчого провадження, де боржником є юридична особа, яка створила такий підрозділ. При цьому, не має принципового значення те, ким і як укладено договір з банківською установою на відкриття рахунку для цього підрозділу.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Чинним законодавством передбачено, що не підлягають арешту кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках (ст.52 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, у випадку накладення державним виконавцем арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, передбачено відповідний порядок дій банку, іншої фінансової установи, при цьому постанова про арешт коштів боржника в цій частині не підлягає до виконання.

Разом з тим, закон не передбачає у такому випадку необхідності скасування чи зміни постанови державного виконавця про арешт коштів боржника.

Згідно фактичних обставин справи банківські установи не виявляли такі рахунки позивача та його структурного підрозділу та не повідомляли про вказані обставини орган державної виконавчої служби.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви слід покласти на позивача ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат»; сума сплаченого апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, яке полягає у незастосуванні закону, що підлягає застосуванню, порушення норм процесуального права, що виразилося в прийнятті рішення про права та інтереси особи, яка не була залучена до участі в справі, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській обл. задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.02.2019р. в адміністративній справі № 300/278/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» до Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській обл. про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника (в частині), - відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню Державному підприємству «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат»; суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 12.06.2019р.