Справа № 420/457/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/457/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України: Кришталевич В.М.

Від позивача Міністерства оборони України: Добров Ю.І.

Від позивача Білгород-Дністровської КЕЧ району: не зявився;

Від відповідача: Самокиш І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України в інтересах Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа Тузлівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.01.2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України в інтересах Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа Тузлівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області, у якому позивач просив суд:

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27.09.2018 року №15-6170/13-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність»;

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району для випробування озброєння та військової техніки за адресою: Тузлівська сільрада, Татарбунарський район, Одеська область (за межами населених пунктів), кадастровий номер :01:002:0711, площею 26,744 га;

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району для випробування озброєння та військової техніки за адресою: Тузлівська сільрада, Татарбунарський район, Одеська область (за межами населених пунктів), кадастровий номер :01:002:0711, площею 26,744 га.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.02.2019 року.

26.02.2019 року за вх..№7035/19 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання відзиву на позовну заяву.

26.02.2019 року за вх..№7036/19 від представника Міністерства оборони України надійшла заява, згідно якої він не заперечує проти відкладення розгляду справи за клопотанням представника відповідача.

26.02.2019 року за вх..№7037/19 від представника заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України надійшла заява, згідно якої він не заперечує проти відкладення розгляду справи за клопотанням представника відповідача.

26.02.2019 року за вх..№7044/19 від представника Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району надійшла заява, згідно якої він не заперечує проти відкладення розгляду справи за клопотанням представника відповідача.

Судове засідання, призначене на 26.02.2019 року, було відкладено за клопотанням представника відповідача на 20.03.2019 року.

26.03.2019 року за вх..№7038/19 від представника Міністерства оборони України надійшли пояснення на позовні вимоги військового прокурора.

06.03.2019 року за вх..№8190/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

15.03.2019 року за вх..№9410/19 від представника Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району надійшла відповідь на відзив.

20.03.2019 року за вх..№ЕП/2062/19 від Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України надійшла відповідь на відзив.

20.03.2019 року за вх..№10019 від представника Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області надійшла відповідь на відзив.

У судовому засіданні 20.03.2019 року представник Міністерства оборони України заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи відповіді на відзив, яку усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено, а відповідь на відзив приєднана до матеріалів справи. Крім цього, для можливості підготовки заперечення на відповіді на відзив судом було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 08.04.2019 року.

08.04.2019 року за вх..№ЕП/2605/19 від заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої прокурор просив суд:

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27.09.2018 року №15-6170/13-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі з державної у комунальну власність земельної ділянки площею 26,744 га, кадастровий номер НОМЕР_1 ;

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району для випробування озброєння та військової техніки за адресою: Тузлівська сільрада, Татарбунарський район, Одеська область (за межами населених пунктів), кадастровий номер :01:002:0711, площею 26,744 га;

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району для випробування озброєння та військової техніки за адресою: Тузлівська сільрада, Татарбунарський район, Одеська область (за межами населених пунктів), кадастровий номер НОМЕР_2 002:0711, площею 26,744 га.

08.04.2019 року за вх..№12522/19 від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Підготовче засідання, призначене на 08.04.2019, було перенесено на 16.04.2019 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Аракелян М.М. на лікарняному.

Підготовче засідання, призначене на 16.04.2019, було перенесено на 15.05.2019 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Аракелян М.М. на лікарняному.

У підготовчому засіданні 15.05.2019 року представник Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району надав письмове клопотання, згідно якого просив прийняти уточнення позовних вимог.

Усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, судом прийнято уточнення позовних вимог у редакції заяви від 08.04.2019 року за вх..№ЕП/2605/19. Крім цього, було оголошено перерву у підготовчому засіданні для додаткового вивчення клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

У підготовчому засіданні 22.05.2019 року представник Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи заперечення на клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, яке ухвалою суду було приєднано до матеріалів справи.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про залишення без розгляду позовної заяви заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону у справі №420/457/19.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.06.2019р.

У судовому засіданні 05.06.2019 року оголошено перерву для підготовки учасників справи до судових дебатів до 06.06.2019 року.

В обґрунтування позову, у відповіді на відзив та поясненнях по справі зазначається, що з метою реалізації покладених на Міністерство оброни України завдань Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною (КЕЧ) району було ініційовано процедуру отримання у постійне користування земельної ділянки державної власності для випробування озброєння та військової техніки за адресою: Тузлівська сільрада, Татарбунарський район, Одеська область (за межами населених пунктів). В ході проведення обов`язкових процедур позивачем було отримано дозвіл на розробку проекту землеустрою, проведено державну експертизу землевпорядної документації, погоджено проект тощо. Як наслідок, належним чином підготовлений проект було направлено до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області для затвердження, однак відповідачем у затверджені проекту відмовлено з підстав передачі землі у комунальну власність Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Прокурор та позивачі вважають, що дана відмова є неправомірною, не відповідає вимогам Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України «Про Державний земельний кадастр» та порушує права та інтереси позивачів.

Відповідачем власну правову позицію викладено у відзиві на позовну заяву. Так, на думку представника відповідача, позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. В підтвердження зазначеного представник відповідача вказує, що передача земельних ділянок з державної у комунальну власність була здійснена на виконання Розпорядження Кабінету міністрів України, тобто має обґрунтовані підстави. Крім цього, на переконання відповідача, позивачем заявлено невірний спосіб захисту порушеного права, що унеможливлює задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що від Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району 16.06.2017 року до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшло клопотання про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування для випробування озброєння та військової техніки (а.с. 46).

За результатами розгляду вказаного звернення Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.07.2017 року №15-6801/13-17-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» Білгород-Дністровській КЕЧ (району) надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Тузлівської сільської ради, Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів), розмір земельної ділянки 26,744 га, із цільовим призначенням - для випробування озброєння та військової техніки (а.с.48).

03.04.2018 року Білгород-Дністровською КЕЧ (району) з ФОП ОСОБА_1 укладено договір №Ю-І-7 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.07.2017 року №15-6801/13-17-сг.

16.04.2018 року ФОП ОСОБА_1 було надано на погодження до Білгород-Дністровської КЕЧ (району) для підписання з суміжними землекористувачами проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.22-88).

24.04.2018 року за №193/181-18 відділом у Татарбунарському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надано довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, та перелік обмежень у, використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути (а.с.49-50).

02.05.2018 року проект землеустрою погоджено відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, будівництва та інфраструктури Татарбунарської РДА (а.с. 80).

Висновком експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Луганській області за №3054/82-18 від 22.05.2018 року, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Білгород-Дністровській КЕЧ (району) для випробування озброєння та військової техніки за адресою; Тузлівська сільська рада, Татарбунарський район, Одеська області погоджено без зауважень (а.с. 78).

07.06.2018 року Управлінням культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини на підставі висновку звіту відділу археології Криму та Північно-Західного Причорномор`я Інституту археології Національної академії наук України від 29.05.2018 року за №125/01-9-443/3 погоджено проект землеустрою за №01-17/2399сп (а.с. 81-83).

12.06.2018 року за № ЗВ-018 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Білгород-Дністровською КЕЧ району подано на державну реєстрацію земельної ділянки до Державного кадастрового реєстратора та отримано витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-018 від 12.06.2018 року з кадастровим номером НОМЕР_3 0711 (а.с.91-95).

Як вбачається з витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-018 від 13.06.2018 року, земельна ділянка розташована на території Тузлівської сільської ради, Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів), розмір земельної ділянки 26,744 та. має кадастровий номер НОМЕР_1 , тобто з 13.06.2018 року є сформованою у розумінні ст. 79-1 ЗК України, Закону України «Про Державний земельний кадастр» пункту 29 та пункту 30 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012р. №1051.

21.06.2018, 25.07.2018 та 12.10.2018 року відповідно до вимог ст. 123, 186-1 Земельного кодексу України погоджений проект землеустрою направлявся на затвердження до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Відповідними листами від 05.07.2018 року за №5-15-0.3-239/60-18 (а.с. 96) та від 03.08.2018 року за №5-15-0.3-306/60-18 (а.с. 97) відповідачем було відмовлено у затверджені проекту землеустрою з підстав наявності недоліків у проекті землеустрою.

Листом від 25.10.2018 року №19-15-0.3-463/60-18 відмовлено у затверджені проекту землеустрою вже з підстав передачі вказаної земельної ділянки у комунальну власність на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27.09.2018 року №15-6170/13-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» (а.с. 98).

У зв`язку із зазначеною відмовою прокурор звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом в інтересах держави.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно положень ст..123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій";

надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Згідно ст.. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;

за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру:

на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні;

на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками;

на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель;

на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Згідно ст..35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою КМУ №513 від 23.05.2012 року, а саме п.23, окремо складаються переліки земельних ділянок (земель):

наданих у власність (користування) з кадастровими номерами;

наданих у власність (користування) без кадастрових номерів;

не наданих у власність та користування у розрізі угідь;

що використовуються без документів, які посвідчують право на них;

що використовуються не за цільовим призначенням;

невитребуваних земельних часток (паїв);

відумерлої спадщини.

На підставі зазначених переліків складається зведена порівняльна таблиця даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, та інформації, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, і Державному земельному кадастрі, в якій за наявності відображаються розбіжності.

Позиція позивачів у даній справі ґрунтується на тому, що процедура передачі земельної ділянки Білгород-Дністровській квартирно-експлуатаційній частині (КЕЧ) району вже була розпочата як на момент винесення оскаржуваного наказу, яким землі передані у комунальну власність, так і на момент винесення Розпорядження Кабінетом міністрів України. Формування зазначеної земельної ділянки як об`єкта цивільних правовідносин відбувалось саме за проектною документацією позивача, у зв`язку із чим, на думку позивачів, відповідач при включенні до переліку, за яким передавались землі у комунальну власність, земельної ділянки площею 26,744 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , мав би врахувати той факт, що проектна документація виготовлена та підлягає затвердженню. Крім цього, позивачі вказують на те, що за розпорядженням КМУ визначено виключно порядок формування земельних ділянок шляхом їх інвентаризації для подальшої передачі у комунальну власність.

Представник відповідача, в свою чергу, зазначив, що суб`єкт владних повноважень Головне управління Держгеокадастру в Одеській області на виконання вимог Закону України «Про землеустрій» виконувало отримане Розпорядження, а на момент передачі земельної ділянки у комунальну власність у позивача ще не було зареєстровано право постійного користування.

Аналізуючи зазначені доводи сторін, суд зазначає наступне.

Згідно наведеної судом раніше нормативно-правової бази, яка регулює правовідносини, що склались у даній справі, визначено особливий порядок проведення інвентаризації земель. У даному випадку підставою його проведення є Розпорядження КМУ №60-р від 31.01.108 року. У даному акті визначено наступне:

«Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру починаючи з 1 лютого 2018 р. забезпечити:

формування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах, визначених перспективним планом формування територій громад, шляхом проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності з подальшою передачею зазначених земельних ділянок у комунальну власність відповідних об`єднаних територіальних громад згідно із статтею 117 Земельного кодексу України;

передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, включених до переліку земельних ділянок державної власності, права на які виставлені на земельні торги, в комунальну власність об`єднаних територіальних громад після оприлюднення результатів земельних торгів та укладення договорів оренди таких земельних ділянок;

здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні)».

Суд наголошує, що у даному Розпорядженні не визначено порядку проведення інвентаризаційних заходів, у зв`язку із чим здійснюються ці заходи у відповідності до Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою КМУ №513 від 23.05.2012 року.

Аналізуючи зазначений акт суд наголошує, що під час інвентаризації відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства перевіряється інформація щодо формування або неформування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Так, судом встановлено, що згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-018 від 13.06.2018 року земельна ділянка розташована на території Тузлівської сільської ради, Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів), розмір земельної ділянки 26,744 та. має кадастровий номер НОМЕР_1 , а у графі «цільове призначення» визначено 15.01 Для розміщення та постійної діяльності Збройних сил України.

З аналізу ст..77 ЗК України вбачається, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Тобто, за наданим проектом для земельної ділянки вже визначено її цільове призначення, а з моменту внесення відомостей до Державного земельного кадастру вона набула певного статусу. Разом з тим, певного статусу набув і позивач як особа, яка перебуває у процесі затвердження проекту землеустрою.

Із зазначеного вище можна зробити висновок, що під час формування переліку земель, які передані у комунальну власність, відповідачем не досліджено або протиправно проігноровано відомості Державного земельного кадастру. Представник відповідача зазначив, що при включенні земельної ділянки до переліку для передачі у комунальну власність ГУ Держгеокадастру в Одеській області керувалось, у тому числі, відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Дійсно, згідно п.7 Порядку вихідними даними для проведення інвентаризації земель є:

матеріали з Державного фонду документації із землеустрою;

відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; файлів обміну даними про результати робіт із землеустрою;

містобудівна документація, затверджена в установленому законодавством порядку;

планово-картографічні матеріали, в тому числі ортофотоплани, складені за результатами виконання робіт відповідно до Угоди про позику (Проект Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру) між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку;

відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень;

копії документів, що посвідчують право на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку;

матеріали, підготовлені за результатами обстеження земельних ділянок щодо їх якісного стану.

Однак, у зазначеному переліку також визначені відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній формі. Належного обґрунтування невикористання цих відомостей відповідачем не надано.

Крім того, на момент видання оскаржуваного наказу 27.09.2018р. не було остаточно вирішено питання, порушене позивачами щодо затвердження проекту землеустрою, оскільки двома листами-відмовами від 05.07.2018р. та від 03.08.2018р. вказувалось на наявність недоліків у проекті та позивач мав право усунути ці недоліки та знов подати проект на затвердження, а відповідач не мав права відмовляти у затвердженні проекту з інших підстав, ніж не усунення попередньо вказаних при відмові недоліків.

Проте ГУ Держгеокадастру в Одеській області протиправно в порушення вимог ст.186-1 Земельного кодексу України відмовило у затвердженні проекту землеустрою листом від 25.10.2018р. вже з нових, зовсім інших підстав у зв`язку із передачею спірної ділянки у комунальну власність наказом від 27.09.2018р. №15-6170/13-18-СГ.

Відповідно до ч.13 ст.123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Оскаржувана відмова, оформлена листом від 25.10.2018р., обґрунтування такої невідповідності не містить, отже є протиправною.

За таких обставин, при винесенні Наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27.09.2018 року №15-6170/13-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі з державної у комунальну власність земельної ділянки площею 26,744 га, кадастровий номер НОМЕР_3 0711 відповідачем не враховано всіх фактичних обставин, порушено норми Земельного кодексу України, що є підставою для визнання Наказу протиправним та скасування у цій частині.

Оцінюючи дії відповідача, суд також наголошує на тому, що статтею 186-1 встановлено, що органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Крім цього, враховуючи критерії оцінки дій та рішень суб`єктів владних повноважень, суд вважає, що відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, надана у листі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 25.10.2018 року №19-15-0.3-463/60-18, є протиправною і з тієї підстави, що відмова не має чітко встановленої документальної форми рішення суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд у Постанові від 16.05.2019 року у справі №826/17220/17 зазначив, з урахуванням обставин справи та конкретних документів ,що «в межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив ОСОБА_1 відповідь у формі листа. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом».

Тобто, відмова Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району для випробування озброєння та військової техніки за адресою: Тузлівська сільрада, Татарбунарський район, Одеська область (за межами населених пунктів), кадастровий номер НОМЕР_4 01:002:0711, площею 26,744 га, викладена у листі від 25.10.2018 року №19-15-0.3-463/60-18 є неправомірною і за способом її надання, що не передбачений законодавством.

Позивачем заявлено позовну вимогу: зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району для випробування озброєння та військової техніки за адресою: Тузлівська сільрада, Татарбунарський район, Одеська область (за межами населених пунктів), кадастровий номер НОМЕР_4 :01:002:0711, площею 26,744 га..

Зі змісту Рекомендації (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду справи, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Вимога затвердити проект землеустрою судом сприймається як передчасна, позаяк відповідач питання затвердження проекту землеустрою у встановлений законом спосіб по суті не розглянув, а суд не може перебрати на себе за таких обставин повноваження компетентного органу.

Натомість, з урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивачів, що ґрунтується на чинному законодавстві України, суд вважає необхідним здійснити такий захист шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району для випробування озброєння та військової техніки за адресою: Тузлівська сільрада, Татарбунарський район, Одеська область (за межами населених пунктів), кадастровий номер НОМЕР_5 002:0711, площею 26,744 га. з урахуванням висновків суду з прийняттям визначеного законодавством рішення.

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом у постанові від 15.08.2018 у справі № 820/2605/17, де зазначено про безпідставне посилання на те, що, зобов`язавши відповідача повторно розглянути клопотання позивача, суд виходить за межі позовних вимог та втручається у дискреційні повноваження, а також те, що вказане клопотання відповідачем розглянуто та надано письмову відповідь, у зв`язку з чим підстави повторного розгляду клопотання відсутні, оскільки відповідачем передбаченого законодавством рішення за результатами клопотання позивача прийнято не було.

Суд звертає увагу, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району для випробування озброєння та військової техніки за адресою: Тузлівська сільрада, Татарбунарський район, Одеська область (за межами населених пунктів), кадастровий номер НОМЕР_5 :002:0711, площею 26,744 га. з таких самих підстав, оскільки відмова з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, може вважатися неналежним виконанням судового рішення.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи те, що відповідачем не надано заслуговуючих на увагу доводів на підтвердження власної правової позиції, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аргументи відповідача, викладені в заявах по суті справи, висновків суду не спростовують; відповідачем не доведено, що оскаржувані відмова та Наказ прийняті на підставі та в межах повноважень, визначених законодавством.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною при подані позову було сплачено судовий збір у розмірі 3842,00 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. (а.с. 6-7) (дві позовні вимоги немайнового характеру з похідними вимогами зобов`язати вчинити дії).

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району () 3842,00 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України (67707, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Пушкіна, 11-А) в інтересах Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 6; ), Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лікарняна, 1-А; ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83; ), третя особа Тузлівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області (68160, Одеська область, Татарбунарський район, с. Тузли, вул. Завгороднього, 29; ) про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27.09.2018 року №15-6170/13-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі з державної у комунальну власність земельної ділянки площею 26,744 га, кадастровий номер НОМЕР_1 .

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району для випробування озброєння та військової техніки за адресою: Тузлівська сільрада, Татарбунарський район, Одеська область (за межами населених пунктів), кадастровий номер НОМЕР_2 002:0711, площею 26,744 га, викладену у Листі від 25.10.2018 року №19-15-0.3-463/60-18.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району для випробування озброєння та військової техніки за адресою: Тузлівська сільрада, Татарбунарський район, Одеська область (за межами населених пунктів), кадастровий номер НОМЕР_5 002:0711, площею 26,744 га.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району () 3842,00 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 18.06.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.