Справа № 815/3182/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/3182/18
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційні скарги Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення 05.11.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Командування Військово-Морських Сил Збройних сил України, 3-ї особи Міністерства оборони України в особі Департаменту фінансів про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
02.07.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Командування ВМС ЗСУ, 3-ї особи Міноборони в особі Департаменту фінансів, в якому, з урахуванням уточнень, просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати їй індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року та невиплати компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити їй індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року в розмірі 33068,42 грн. відповідно довідки військової частини НОМЕР_1 про розміри індексації грошового забезпечення за 2016-2018 роки підполковнику ОСОБА_1 від 16.05.2018 року №119 та виплатити за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року, подати протягом 15 днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч.1 ст.382 КАС України;

- визнати протиправною бездіяльність Командування ВМС ЗСУ щодо не надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік

- зобов`язати Командування ВМС ЗСУ надати ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, подати протягом 15 днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч.1 ст.382 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами протиправно та без законних підстав не виплачується індексація грошового забезпечення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року в розмірі 33068,42 грн. відповідно довідки військової частини НОМЕР_1 про розміри індексації грошового забезпечення за 2016-2018 роки підполковнику ОСОБА_1 від 16.05.2018 року №119. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року. Визнано протиправною бездіяльність Командування ВМС ЗСУ щодо не прийняття рішення про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік ОСОБА_1 . Зобов`язано Командування ВМС ЗСУ прийняти рішення про надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, т.в.о. командувача ВМС ЗСУ 04.12.2018 року та командир військової частини НОМЕР_1 12.12.2018 року подали апеляційні скарги, в яких зазначили, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року та прийняти в нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 проходила військову службу в Збройних Силах України за контрактом, наказом Командувача ВМС ЗСУ (по особовому складу) №5 від 12.01.2018 року звільнена з військової служби у запас «за станом здоров`я», у відповідності до п.«б» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням п.1 ч.8 цієї ж статті.

05.03.2018 року наказом командування ВМС ЗСУ (по стройовій частині) №45 підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу.

Під час звільнення з військової служби у запас, відповідно довідки №119 від 16.05.2018 року, позивачці було нарахована індексація грошового забезпечення за період з серпня 2016 року по лютий 2018 року в сумі 33068,42 грн., але не виплачена.

У зв`язку із невиплатою позивачці зазначеної суми індексації грошового забезпечення, 02.03.2018 року вона звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо виплати індексації грошового забезпечення, однак у виплаті їй в усній формі відмовлено, оскільки затверджений кошторис не передбачає виплати індексації грошового забезпечення.

У зв`язку із звільненням за станом здоров`я, ОСОБА_1 також звернулася до Командувача ВМС ЗСУ з рапортом про виключення зі списків особового складу частини та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, однак вказана допомога виплачена так і не була.

15.05.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Командувача ВМС ЗСУ із заявою щодо виплати індексації грошового забезпечення за період серпень 2016 року лютий 2018 року та прийняття рішення щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік.

На вказане звернення Командуванням ВМС ЗСУ позивачку було повідомлено, що на дату її звільнення Міністерством оборони України не було доведено граничні обсяги видатків до Командування ВМС ЗСУ на виплату матеріальної допомоги, наказ на виплату зазначеної виплати не видавався, виплату не проведено.

Крім того, позивачці також було повідомлено й про те, що Міністерством оборони України затверджено фонд грошового забезпечення ВМС ЗСУ на 2016 рік, 2017 рік та 2018 рік без врахування сум індексації грошового забезпечення.

Крім того, Департамент фінансів Міністерства оборони України своїм роз`ясненням №248/3/9/1/2 від 04.01.2016 року зазначив, що у зв`язку із внесенням змін до Порядку №1078, індексацію грошового забезпечення не проводити до окремого роз`яснення. Виплату індексації грошового забезпечення, у тому числі за минулі періоди, здійснити неможливо, у зв`язку із відсутністю фінансового ресурсу.

Не погоджуючись з не виплатою індексації грошового забезпечення та не наданні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, позивачка звернулась до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості, доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірних рішень відповідачів.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх лише частково обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частинами 2 та 3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

При цьому, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону №1282-ХІІ, відповідно до якої, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 %.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У відповідності до ст.5 Закону України №1282-ХІІ врегульовано, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Статтею 9 Закону України №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Як передбачено приписами статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, Порядок проведення індексації грошових доходів населення безпосередньо визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила ж обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає «Порядок проведення індексації грошових доходів населення», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року (зі змінами та доповненнями).

Так, пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;

4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік .

В контексті наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

З аналізу наведених вище нормативно-правових актів слідує, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, під час звільнення з військової служби у запас підполковнику ОСОБА_1 була нарахована індексація грошового забезпечення за період з серпня 2016 року по лютий 2018 року в сумі 33068,42 грн., що підтверджується наявною в матеріалах довідкою №119 від 16.05.2018 року (а.с. 16).

Разом з тим, зазначені кошти грошової індексації позивачці так і не були виплачені, що фактично не заперечується сторонами.

При цьому, відповідачі зазначають, що індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів, а Міністерством оборони України затверджено фонд грошового забезпечення Військово-Морських Сил Збройних Сил України на 2016 рік та 2017 рік без врахування потреби для виплати індексації грошового забезпечення.

Також, Департаментом фінансів Міністерства оборони України надано роз`яснення №248/3/9/1/2 від 04.01.2016 року яким визначено, що у зв`язку із внесенням змін до Порядку 1078, індексацію грошового забезпечення не проводити до окремого роз`яснення. На даний час окремого роз`яснення щодо порядку проведення індексації грошового забезпечення до відповідачів не надходило.

При цьому, в роз`ясненнях Мінсоцполітики від 16.07.2015 року №10685/0/14-15/10, від 09.06.2016 року №252/10/136-16, від 04.07.2017 року №220/5140, від 08.08.2017 року №48/0/66-17 зазначено, що проведення індексації грошових доходів, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів передбачених на ці цілі.

Однак, колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України відповідно до якого індексація грошового забезпечення військовослужбовців не підлягає нарахуванню до окремого роз`яснення та на складну фінансово-економічну ситуацію в державі, як на підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача, не можуть бути підтвердженням правомірності його дій.

Також при цьому, судова колегія звертає увагу на відсутність будь-яких законних підстав для не виплати спірних коштів на підставі Листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України, та підкреслює, що ці листи є лише службовою кореспонденцією, т.б. вони не є нормативно-правовими актами і можуть мати лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер, і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб`єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів.

Аналогічна правова позиція з цього спірного питання також була викладена і Верховним Судом, зокрема, в постанові від 25.07.2018р. по справі №809/768/16.

Крім того, нормами законодавства України передбачено проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців та обмеження виконання цих норм законодавства не може відбуватися за телеграмами, роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України, вказівками командирів військових частин, закладів та установ Міністерства оборони України, роз`яснень міністерств, тощо.

Отже відсутність на рахунках військової частини коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є правовою та законною підставою для недотримання вимог закону та нездійснення виплати такої індексації.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Кечко проти України» зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Оскільки індексація грошових доходів позивача передбачена нормами законодавства та відповідачем така індексація нарахована, однак не виплачена, відмова відповідача у проведенні таких дій з підстав відсутності фінансових ресурсів бюджетів є протиправною, що, в свою чергу, вірно встановлено судом 1-ї інстанції.

При цьому, щодо позовних вимог про стягнення компенсації у разі несвоєчасних виплат то остання, здійснюється відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджено Постановою КМУ від 21.02.2001 року №159.

Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, а саме: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Сума компенсації нараховується у разі нарахованих, але своєчасно не виплачених грошових доходів. Нараховується і виплачується компенсація в тому самому місяці, в якому виплачується заборгованість

Так, як беззаперечно встановлено судами обох інстанцій, бездіяльність відповідачів щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення фактично носила триваючий і протиправний характер.

Разом з тим, судова колегія погоджується з доводами апелянтів про передчасне задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності невиплати ОСОБА_1 та зобов`язання виплатити їй компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення.

Так, суд 2-ї інстанції зазначає, що індексація грошового забезпечення позивачці до цього часу реально виплачена так і не була, а оскільки основною умовою для виплати компенсації є порушення строків виплати нарахованих доходів, то відповідно, встановлення розміру компенсації можливо лише після фактичного проведення виплат сум індексації грошового забезпечення.

До того ж, одночасно, слід також зазначити, що п/вимоги про визнання бездіяльності щодо не виплати компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення теж є передчасними, оскільки така бездіяльність може мати місце лише тільки після фактичного проведення виплати сум індексації грошового забезпечення.

Далі, що ж стосується п/вимог ОСОБА_1 про виплату їй матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, то судова колегія з цього приводу зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до п.п.1,7,9 розділу XXIV Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (затв. наказом МО України 07.06.2018р. №260), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Отже, зазначені допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Також, 15.02.2018 року Міністерством оборони України виданий наказ №65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік», відповідно до п.7 якого наказано, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2018 році здійснювати за нормами, установленими нормативно-правовими актами, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такого порядку щодо здійснення виплат:

- у першу чергу розрахунки зі звільненими військовослужбовцями,

- у другу щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду,

- у третю грошова допомога для оздоровлення,

- у четверту інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявністю коштів).

При цьому, відповідно до п.9 зазначеного наказу встановлено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород і морського грошового забезпечення).

Накази про виплати матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого п.7 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців.

Таким чином матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка виплачується за умови необхідного фінансування в останню чергу та за наявності поважних причин, зазначених у заяві військовослужбовця.

При цьому, як вбачається з листа Департаменту Міністерства оборони України від 09.02.2018 року №248/3/9/1/107 рішення про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань зазначено приймати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на відповідний місяць.

До того ж, як вбачається з листа Фінансово-економічного управління Командування ВМС ЗСУ від 25.06.2018 року №154/24/1-730, на момент звільнення ОСОБА_1 . Міністерством оборони України не було доведено граничні обсяги видатків на виплату матеріальної допомоги, наказ на виплату такої допомоги не видавався, виплату не проведено.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про виплату їй матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік не підлягають задоволенню, оскільки такі кошти не були виділені.

При цьому, одночасно необхідно звернути увагу й на те, що аналогічної позиції з подібних питань дотримується і Верховний Суд, зокрема, в своїй постанові від 25.07.2018р. по справі №809/768/16.

Стосовно ж вимог позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом термін з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення, що передбачено ст.382 КАС України, то судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що остання задоволенню не підлягає, о огляду на наступне.

Дійсно, як вбачається зі змісту приписів ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Інститут судового контролю за виконанням судового рішення спрямований на забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

Разом з тим, з аналізу вищезазначеної норми процесуального закону слідує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення фактично є правом суду, а не обов`язком і, в свою чергу, має застосовуватися у виключних випадках, зокрема, коли судове рішення тривалий час умисно (т.б. без поважних причин) взагалі ніяким чином не виконується.

Позивач же в своїй позовній заяві не навів жодного обґрунтування про необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у зв`язку з чим, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність на той час необхідності у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення в даній адміністративній справі.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що судом першої інстанції було частково порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, до того ж, деякі висновки суду в мотивувальній частині частково не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

А відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право скасувати його повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції було частково порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а також в зв`язку із тим, що висновки суду частково не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, у відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати судове рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове - про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року в розмірі 33068,42 грн. відповідно довідки в/частини НОМЕР_1 від 16.05.2018р. №119 про розміри індексації грошового забезпечення за 2016-2018рр.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14.06.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук