Справа № 420/5230/18
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5230/18

Головуючий першої інстанції Андрухів В.В.

Час та місце ухвалення судового рішення « 11:56», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 18.01.2019р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Синіговець А.В.,

представника позивача Лук`янової А.О., представника відповідача Копиця С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Енко Ентерпрайз» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

09.10.2018р. товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - ТОВ) «Енко Ентерпрайз» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 01.10.2018р.: № щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 650160грн., у томі числі 520093грн. за податковими зобов`язаннями та 130023грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № щодо зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ на суму 94417грн. та застосування штрафних санкцій (штрафу) за платежем податок на додану вартість у зв`язку з завищенням суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 23604грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всі господарські правовідносини позивача з контрагентом дійсно мали реальний характер, за якими наявні первинні документи та відсутні будь-які підстави для висновку про порушення норм чинного законодавства. Ствердження відповідача про безтоварність спірних господарських операцій не відповідають дійсності та спростовуються наданими до перевірки документами.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2019р. позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції при вирішені справи обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 28.08.2018р. по 03.09.2018р. на підставі направлень, працівниками відповідача згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.78.1 ст.78 ПК України, на підставі наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 16.08.2018р. №6144, проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Енко Ентерпрайз» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з контрагентом-постачальником ПП «Агенство Анжеліка» за період з 01.01.2017р. по 31.03.2018р.

За наслідками вказаної перевірки Головним управлінням ДФС в Одеській області складений акт №1940/15-32-14-17/37009150 від 10.09.2018р., яким встановлено порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.п. «а» п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198; п.п. «е», «і» п.201.1 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на суму 520093грн., у т.ч.: за травень 2017 року - 34339грн.; за червень 2017 року - 95156грн.; за липень 2017 року - 113500грн.; за серпень 2017 року - 53333грн.; за вересень 2017 року - 6667грн.; за жовтень 2017 року - 66667грн.; за листопад 2017 року - 19167грн.; за лютий 2018 року - 17253грн.; за березень 2018 року - 114011грн.; п.44.1 ст.44, п.п. «а» п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.п. «е», «і» п.201.1 ст.201 ПК України, в результаті чого завищено від`ємне значення ПДВ на суму 94417 грн., у т.ч.: за травень 2017 року - 73725 грн.; за лютий 2018 року - 20692 грн. /т.1 а.с. 14-30/

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДФС в Одеській області винесено податкові повідомлення-рішення від 01.10.2018р.: № щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 650160грн., у томі числі 520093грн. за податковими зобов`язаннями та 130023грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № щодо зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ на 94417 грн. та застосування штрафних санкцій (штрафу) за платежем податок на додану вартість у зв`язку з завищенням суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на у розмірі 23604грн. /т.1 а.с. 12, 13/

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» .

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України від 16.07.1999 р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Предметом досліджень під час перевірки були фінансово-господарські відносини позивача, як замовника з ПП «Агентство Анжеліка».

01.04.2017року між ПП «Агентство Анжелика» (Постачальник) та ТОВ «Енко Ентерпрайз» (Покупець) укладено договір поставки №0104/2017-1, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і сплатити на умовах обумовлених в договорі щебінь гранітний.

Згідно п.4.9 договору, датою відвантаження продукції є дата оформлення залізничної накладної на продукцію та відмітки станції відправлення про приймання товару залізницею. /т.1 а.с. 190-191/

На виконання договору поставки, позивачем при перевірці податковою та до суду надані: видаткові накладні; залізничні накладні; податкові накладні; паспорти якості. /т.1 а.с. 47-189, 214, 194-203, 204-213, т.2 а.с.2, 52-53/

Аналіз первинних документів щодо постачання товару надає можливість визначити класифікацію товару.

Крім того, залізничними накладними підтверджується факт поставки товару, який було прийнято на склад, за товар сплачено грошові кошти.

При цьому, позивачем надано документи щодо походження продукції, отриманої від ПП «Агентство Анжеліка»: договори поставки гранітної продукції №04/06/17 від 14.06.2017р., укладений з ТОВ «Вознесенська торгово-промислова компанія»; /т.2 а.с.8-12/

- договори оренди обладнання (лінії для виробництва щебеню, вузлу керування для виконання робіт із виробництва щебеню) №2 від 01.07.2017р., №3 від 01.08.2017р., №4 від 01.09.2017р., №5 від 01.10.2017р., №6 від 01.11.2017р., №7 від 01.12.2017р., укладені з ТОВ «Українсько-турецька компанія». /т.2 а.с. 13-41/

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої що надані позивачем первинні документи підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ПП «Агентство Анжеліка».

При цьому, апелянтом не надано доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми по яких позивач включив до складу податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість. Наявні в матеріалах справи та досліджені під час апеляційного перегляду справи первинні документи, надані позивачем та його контрагентом, за змістом відповідають вимогам законодавства, які пред`являються до первинних документів. Доказів недостовірності даних в цих документах апелянтом не представлено.

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісним платником податків (постачальником) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно підтвердження фактичного здійснення господарських операції щодо отримання позивачем від його контрагента товару та послуг, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та його контрагент на час укладання спірних правочинів, були зареєстровані як платники податку на додану вартість. Вказана обставина також не заперечується відповідачем.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інтенції при вирішенні справи правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України та відстрочена апелянту, згідно з ст.133 КАС України, сплата судового збору до ухвалення судового рішення у справі за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області на користь Державної судової адміністрації України на рахунок №:26001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір в розмірі 15158 (п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят вісім)грн. 70 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 13.06.2019р.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.