Справа № 0840/2886/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/2886/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2018 р. (суддя Лазаренко М.С., м. Запоріжжя) у справі №0840/2886/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порошкові фарби"

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача:

- № від 30.03.2018 року, яким зменшено суму від`ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 2141 грн.;

- № від 30.03.2018 року, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 71495 грн.;

- № від 30.03.2018 року, яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 4095897 грн. та штрафні санкції у розмірі 739070 грн.;

- № від 30.03.2018 року, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 3394589 грн. та штрафні санкції у розмірі 848647,25 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2018 р. позов задоволено. Рішення мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що в процесі проведення документальної перевірки встановлено господарські взаємовідносини позивача з ТОВ "Вірайн", ТОВ "Проф-Альянс", ТОВ "Рошфор-Альянс", ТОВ "Інтраст Інвест Груп", ТОВ "Практик Альянс", ТОВ "АльфаЦентавр Альянс", ТОВ "Гратіс-Юг", ТОВ "Відекс Груп", ТОВ "Сайлес-Груп", ТОВ "БТК Зведення", ТОВ "Сіріус Павер", ТОВ "Запоріж Строй", ТОВ "Лідер Пром Трейд", ТОВ "МВМ-Компані", ТОВ "Фортуна Альянс", ТОВ "Сайд Компані", ТОВ "Атлантида Груп", ТОВ "Баланс Інвест", ТОВ "Радікон", ТОВ "Дженерал Фінанс", ТОВ "Кларен Фінанс", ТОВ "ІнвестІм", ТОВ "Профі-Стейт", ПП "Велес Плюс", ТОВ "І-СОФ", ТОВ "Перша Ініціативна Група", ТОВ "Консалт Плюс ЛТД", ТОВ "СільверТрейд", ТОВ "Транс-Технологія 1", ТОВ "ПромІнТех", які мають ознаки фіктивності. До вказаного висновку скаржник дійшов на підставі даних комп`ютерних автоматизованих інформаційних систем та АРМ: ІС "Податковий блок", бази даних "Автоматизованої системи співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" АІС "Аналітична система" ІС "Податковий блок", Архіву електронної звітності, Єдиний реєстр податкових накладних, веб-сайту ГУ ДФС України та інших баз даних Державної фіскальної служби України.

Так, відповідно до відомостей із зазначених баз даних скаржником встановлені наступні відомості щодо контрагентів-постачальників позивача, зокрема, що:

- не подають податкову звітність, що свідчить про відсутність об`єкту оподаткування;

- ТОВ "Порошкові фарби України" має розбіжності по податковому кредиту сформованому від контрагентів;

- відповідно до ЄРПН в розрізі номенклатури встановлена відсутність придбання товарів, які були реалізовані ТОВ "Порошкові Фарби України";

- анульовані свідоцтва платників ПДВ;

- не є виробниками поставлених позивачу товарів;

- не мають на балансі (в оренді) основних фондів, трудових ресурсів;

- відповідно до відкритих інформаційних ресурсів джерела походження "фарби порошкової рекупетрату", "відходи краски порошкової", "некондиційної фарби порошкової" на території України відсутні;

- відсутність за місцезнаходженням, про що внесено запис до інформаційних баз ДФС України;

- невідповідність господарських операцій виду діяльності.

Зазначає, що будь-яких документів, що свідчать про походження товарів, що постачались контрагентами позивача, до перевірки не надавалось.

Також відповідач посилається на те, що:

- з метою дослідження обставин фінансово-господарських відносин між ТОВ "Порошкові Фарби України" та контрагентами-постачальниками ГУ ДФС у Запорізькій області до постачальників направлялися запити про надання пояснень та їх документального підтвердження. Проте, відповіді не були отримані або повернулися листи з відміткою "за закінченням терміну зберігання";

- відповідно до листів Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Запорізькій області автомобілі, вказані у товарно-транспортної документації на дату, визначену в ТТН, виїзд з міста навантаження не здійснювали;

- відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС України у Запорізькій області № 31/8-1260 від 14.03.2018 р. власниками транспортних засобів, що здійснювали транспортування є ТОВ "ПромІнТех", ОСОБА_1 ;

- за даними оперативного управління ГУ ДФС у Запорізькій області порушені кримінальні справи та здійснюється досудове розслідування щодо того, що невстановленими особами створені суб`єкти підприємницької діяльності (юридичні особи) з метою прикриття незаконної діяльності, серед яких є, зокрема контрагенти позивача.

Отже, на думку відповідача, відсутність вищезазначених підприємств за податковою адресою, відсутність інформації щодо наявності основних фондів, товарних запасів та трудових ресурсів, систематичне неподання податкової та фінансової звітності, невідповідність номенклатури придбаних та реалізованих ними товарів, відсутність будь-якої інформації щодо походження сировини (товарів), наявність інформації щодо неможливості фактичного транспортування сировини (товарів), наявність інформації щодо систематичного ведення господарської діяльності поза межами правового поля, є ознаками нереальності здійснення фінансово-господарських операцій із такими підприємствами та свідчить про оприбуткування сировини (товарів) від невідомих осіб.

Даючи оцінку документам, із врахуванням обставин відсутності інформації про наявність у постачальників необхідних адміністративно-господарських ресурсів, суд безпідставно не врахував їх як належні та допустимі докази, які свідчать про відсутність фактичної поставки товару. Оцінка доказів судом зроблена без дотримання норм ст. 90 КАС України.

Зазначає, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 72 (78) цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Сам факт наявності у позивача податкових, видаткових накладних, інших документів, з посиланням на поставку товарів (послуг), виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах (постанова ВС від 05.09.2018 р. у справі №826/20258/13-а, адміністративне провадження №К/9901/2599/18).

Право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як: придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Позивач надіслав до суд відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що у період з 12.02.2018 р. по 02.03.2018 р. проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 р. по 30.09.2017 р., з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за період з 14.05.2013 р. по 30.09.2017 р., за результатами якої складено акт перевірки №147/08-01-14-01/38731876 від 12.03.2018 р.

В акті перевірки №147/08-01-14-01/38731876 від 12.03.2018 р. контролюючий орган дійшов висновку про порушення ТОВ "Порошкові фарби України":

- ст.134, п.44.1, п.44.2 ст. 44 ПК України, ст.1, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що призвело до заниження податку на прибуток у загальній сумі 4108766 грн., у т.ч. за періоди: за 2015 рік на суму 1139161 грн.; за 2016 рік на суму 2 021273 грн.; за І квартал 2017 року на суму 499407 грн.; за півріччя 2017 року на суму 947877 грн.; за 9 місяців 2017 року на суму 947877 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 3394589 грн. та завищення залишку від`ємного значення в розмірі 2141 грн.;

- п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму штрафних санкцій з податку на додану вартість 410,59 грн.;

- п.51.1 ст.51, п.119.2 ст.119, п.176.2 ст.176 ПК України, а саме: за І квартал 2017 року по податковому номеру дата прийняття на роботу перевищує дату звільнення; дата прийняття на роботу не відповідає звітному періоду.

Не погодившись з висновками акта перевірки позивач подав письмові заперечення №6 від 16.03.2018 р. проти висновків акту перевірки, які залишені без задоволення відповідно до відповіді ГУ ДФС у Запорізькій області від 27.03.2018 р. №8053/10/08-01-14-01-08.

На підставі висновків акта перевірки №147/08-01-14-01/38731876 від 12.03.2018 р. контролюючим органом 30.03.2018 р. прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 2141 грн.;

- №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення оподаткування податком на прибуток на суму 71495 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 4834967,00 грн., в т.ч.: за основним платежем 4095897,00 грн. та 739070,00 грн. штрафні санкції;

- №000416401, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 4243236,25 грн., в т.ч.: за основним платежем 3394589,00 грн. та 848647,25 грн. штрафні санкції.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 30.03.2018 р., звернувся позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- у разі якщо суб`єктом господарювання здійснюється господарська діяльність з порушенням вимог чинного законодавства України, то відповідальність повинна покладатись саме на такого суб`єкта господарювання;

- для позивача визначальним є саме факт отримання товару/послуг від контрагентів. При цьому позивач не зобов`язаний та не має об`єктивної можливості відслідковувати дотримання контрагентом вимог чинного законодавства України;

- встановлені судом обставини вказують на наявність у позивача ділової мети, визначення якої наведено у пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, як причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності;

- в результаті господарських операцій з контрагентами, порушення вимог податкового законодавства України по взаємовідносинам з якими закріплено в акті перевірки, у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій;

- суд не прийняв до уваги посилання контролюючого органу на відсутність у контрагентів необхідних трудових ресурсів, оскільки реалізація взаємовідносин з позивачем, на переконання суду, не вимагало наявності великої кількості трудових ресурсів, спеціального устаткування, виробничих потужностей, оскільки господарські операції фактично зводились до купівлі-продажу/перепродажу фарбової продукції, що не потребує великої кількості трудових ресурсів та обладнання;

- контролюючим органом не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження визнання в судовому порядку угод між позивачем та його контрагентами не дійсними;

- господарські операції позивача з контрагентами підтверджуються первинними документами;

- не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обвинувальних вироків суду, в яких було встановлено порушення вимог законодавства України позивачем чи його контрагентами;

- твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами з поставки товарів ґрунтуються виключно на припущеннях співробітників контролюючого органу та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами;

- у п.38 рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" (заява №803/02) зазначено, що на думку суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що ТОВ "Порошкові фарби України" здійснює господарську діяльність пов`язану з оптовою торгівлею хімічними продуктами, в тому числі порошковими фарбами.

Здійснюючи господарську діяльність 01.04.2015 р. ТОВ "Порошкові фарби України" було укладено Договір на переробку давальницької сировини №010415 з ТОВ "Мікро Паудер Україна"(а.с.186-187 т.1).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, на умовах даного Договору замовник - ТОВ "Порошкові фарби України" доручає, а виконавець - ТОВ "Мікро Паудер Україна" зобов`язується виконати роботи по переробці давальницької сировини в готову продукцію фарбу порошкову в асортименті. Замовник зобов`язується прийняти готову продукцію та оплатити вартість робіт виконавця.

На підтвердження виконання умов договору з ТОВ "Мікро Паудер Україна" до матеріалів справи надано акти приймання-передачі, акти залишків невикористаної сировини, акти повернення невикористаної сировини (а.с.190-250 т.1, а.с.1-133 т.2).

З пояснень представника позивача судом першої інстанції встановлено, що порошкова фарба, виготовлена ТОВ "Мікро Паудер Україна", в подальшому була реалізована контрагентам ТОВ "Порошкові фарби України".

Так, судом встановлено, що 20.01.2017 р. між позивачем та ТОВ "Технолог" укладено договір поставки №010, відповідно до умов якого продавець - ТОВ "Порошкові фарби України" зобов`язується поставити та передати у власність покупця ТОВ "Технолог", а покупець прийняти та оплатити вартість порошкової фарби (а.с.134-136 т.2).

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ "Технолог" до матеріалів адміністративної справи надано видаткові накладні (а.с.137-150 т.2).

02 січня 2016 року між позивачем та ТОВ "Літпол-Україна" укладено договір поставки №029/16, відповідно до пункту 1.1 якого продавець - ТОВ "Порошкові фарби України" зобов`язується поставити та передати у власність покупця ТОВ "Літпол-Україна", а покупець прийняти та оплатити вартість порошкової фарби (а.с.151-153 т.2).

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ "Літпол-Україна" до матеріалів адміністративної справи надано видаткові накладні, довіреності на отримання товару (а.с.154-195 т.2).

09 березня 2016 року між позивачем та ТОВ "Виробничо-Комерційне підприємство Паритет-К" укладено договір поставки №009/16, відповідно до пункту 1.1 якого продавець - ТОВ "Порошкові фарби України" зобов`язується поставити та передати у власність покупця ТОВ "Виробничо-Комерційне підприємство ОСОБА_2 , а покупець прийняти та оплатити вартість порошкової фарби (а.с.196-198 т.2).

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ "Виробничо-Комерційне підприємство Паритет-К" до матеріалів адміністративної справи надано видаткові накладні, довіреності на отримання товару (а.с.199-250 т.2, а.с.1-30 т.3).

01 квітня 2015 року між позивачем та ТОВ "Білмакс" укладено договір поставки, відповідно до пункту 1.1 якого продавець - ТОВ "Порошкові фарби України" зобов`язується поставити та передати у власність покупця - ТОВ "Білмакс", а покупець прийняти та оплатити вартість порошкової фарби (а.с.31-33 т.3).

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ "Білмакс" до матеріалів адміністративної справи надано видаткові накладні, довіреності на отримання товару (а.с.34-85 т.3).

07 квітня 2015 року між позивачем та ТОВ "Завод металоконструкцій "Атлант" укладено договір поставки №001/15, відповідно до пункту 1.1 якого продавець - ТОВ "Порошкові фарби України" зобов`язується поставити та передати у власність покупця ТОВ "Завод металоконструкцій "Атлант", а покупець прийняти та оплатити вартість порошкової фарби (а.с.86-88 т.3).

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ "Завод металоконструкцій "Атлант" до матеріалів адміністративної справи надано видаткові накладні, довіреності на отримання товару (а.с.89-120 т.3).

03 січня 2016 між ТОВ "І-СОФ" та ТОВ "Порошкові фарби України" укладено договір оренди №01/01/2016, відповідно до умов якого ТОВ "Порошкові фарби України" орендувало у ТОВ "І-СОФ" частку нежилого приміщення площею 185 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базова, 12 з 04.01.2016 р. по 31.12.2016 р.

Також, 03.01.2017 р. між ТОВ "І-СОФ" та ТОВ "Порошкові фарби України" укладено договір оренди №01/01/2017, відповідно до умов якого ТОВ "Порошкові фарби України" орендувало у ТОВ "І-СОФ" частку нежилого приміщення площею 65 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базова, 12, з 03.01.2017 р. по 30.06.2017 р.

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ "І-СОФ" до матеріалів справи надано: договори оренди, акти прийому-передачі приміщення (надання послуг) (а.с.103-135 т.5).

01.04.2015 р. між ТОВ "ПромІнТех" та ТОВ "Порошкові фарби України" укладено договір перевезення вантажу №062017, відповідно до якого ТОВ "ПромІнТех" здійснювало перевезення вантажу, про що складено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) з квітня 2015 р. по липень 2017 р.

Сировину, а саме: фарбу рекуперат, некондиційну фарбу порошкову, смолу Ferrophos 7768/3, Ferrosid 7001/1, - для переробки в готову продукцію у період, що перевірявся, позивач купував у наступних контрагентів-постачальників: ТОВ "Вірайн", ТОВ "Проф-Альянс", ТОВ "Рошфор-Альянс", ТОВ "Інтраст Інвест Груп", ТОВ "Практик Альянс", ТОВ "АльфаЦентавр Альянс", ТОВ "Гратіс-Юг", ТОВ "Відекс Груп", ТОВ "Сайлес-Груп", ТОВ "БТК Зведення", ТОВ "Сіріус Павер", ТОВ "Запоріж Строй", ТОВ "Лідер Пром Трейд", ТОВ "МВМ-Компані", ТОВ "Фортуна Альянс", ТОВ "Сайд Компані", ТОВ "Атлантида Груп", ТОВ "Баланс Інвест", ТОВ "Радікон", ТОВ "Дженерал Фінанс", ТОВ "Кларен Фінанс", ТОВ "ІнвестІм", ТОВ "Профі-Стейт", ПП "Велес Плюс", ТОВ "І-СОФ", ТОВ "Перша Ініціативна Група", ТОВ "Консалт Плюс ЛТД", ТОВ "СільверТрейд", ТОВ "Транс-Технологія 1", ТОВ "ПромІнТех".

На підтвердженнях поставки сировини позивачу зазначеними контрагентами позивач надав до суду копії: договорів поставки, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, виписок по рахунку.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принці превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, якщо господарські операції фактично мали місце, проте, первинні документи мають дефекти, зокрема, щодо інформації про фізичних осіб, якими підписано первинні документи, чи місця їх складення або отримання/відвантаження товару, то такі первинні документи мають бути враховані при здійснені податкового, якщо зазначена в них інформація дозволяє ідентифікувати суб`єктів господарювання та господарські операції.

За змістом п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України податковий кредит вважається сформованим платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм ст. 61 та ст. 44 ПК України саме на контролюючі органи покладається обов`язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платнику податків у разі, якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв`язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Відповідно до доводів відповідача, відомості з інформаційних баз даних: про відсутність зазначених підприємств за податковою адресою, відсутність інформації щодо наявності основних фондів, товарних запасів та трудових ресурсів, систематичне неподання податкової та фінансової звітності, невідповідність номенклатури придбаних та реалізованих ними товарів, відсутність будь-якої інформації щодо походження сировини (товарів), - листи Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Запорізькій області проте, що транспортні засоби, які вказані у товарно-транспортної документації на дату, визначену в ТТН, виїзд з міста навантаження не здійснювали та наявність інформації щодо систематичного ведення господарської діяльності поза межами правового поля, є ознаками нереальності здійснення фінансово-господарських операцій із такими підприємствами та свідчить про оприбуткування сировини (товарів) від невідомих осіб.

Тому, на думку, відповідача, надані позивачем документи на підтвердження господарських операцій з контрагентами не підлягають врахуванню у податковому обліку, що і стало підставою для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Проте, на думку колегії суддів, зазначені доводи відповідача є безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до статей 73-77 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Як зазначено вище висновки відповідача про те, що господарські операції позивача не мали реального характеру ґрунтується головним чином на відомостях з інформаційних баз даних.

У п. 61.1 ст. 61 ПК України визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (пп. 62.1.2 п. 62.1 ст. 62 ПК України).

Відповідно до ст. 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з приписами пп. 72.1.1 п. 72.1 ст. 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Статтею 74 ПК України установлено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 74.1 цієї статті); зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань (п. 74.2 згаданої статті).

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно п. 83.1 ст. 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Згідно з п. 85.1. ст. 85 ПК України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 85.2. ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно п. 86.7 ст. 86 ПК України визначено, що контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до ст. 60 цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, колегія суддів вважає, що наявність в АІС "Податковий блок" інформації стосовно можливих порушень податкового законодавства контрагентами позивача, будь-яких розбіжностей в даних податкового обліку не є достатньою підставою для встановлення податкового порушення, допущеного позивачем.

Податковим кодексом України передбачений механізм, визначений статтями 72, 73 ПК України.

Зокрема, п. 73.5 ст. 73 ПК України передбачено, що з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв`язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків. Під час зустрічної звірки: здійснюється зіставлення даних, отриманих від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків.

На думку колегії суддів, саме внаслідок належного опрацювання отриманої інформації, проведеного відповідно до норм податкового законодавства, контролюючий орган зобов`язаний довести факт податкового порушення, а не покладати на платника податків відповідальність лише через те, що є підстави "поставити під сумнів факт здійснення господарської операції".

Крім того, колегія суддів зазначає, що інформаційні бази даних Державної фіскальної служби України не є загальнодоступними. Достовірність інформації, яка в них зберігається, не може бути перевірена ані платниками податків, ані судом, тому достатність і достовірність такої інформації не може вважатися такою, що "поза розумним сумнівом" доводить факти податкових правопорушень.

Слід зазначити, що на запити відповідача до контрагентів позивача щодо отримання відомостей стосовно відносин позивача з цими суб`єктами господарювання відповідач відповіді не отримав. Зустрічних звірок з контрагентами позивача відповідач не здійснював.

Отже, інформація, що міститься в інформаційних базах, на які посилається відповідач, не підтверджена належним чином, а тому не може бути підставою для висновків податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства.

Посилання відповідача на порушення кримінальних справ та здійснення досудових розслідувань щодо невстановлених осіб, якими, з метою протиправною діяльності, створені суб`єкти підприємницької діяльності (юридичні особи), серед яких є контрагенти позивача, не є належними та допустимими доказами у цій справі, тому не можуть бути враховані під час розгляду цієї справи.

Щодо доводів відповідача, зокрема про те, що відповідно до ЄРПН в розрізі номенклатури встановлена відсутність придбання контрагентами позивача товарів, які були реалізовані ТОВ "Порошкові Фарби України", та вказані контрагенти не є виробниками, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зазначенні контрагенти постачали позивачу головним чином рекуперат фарби та некондиційну фарбу порошкову, яка є вторинною сировиною.

Зокрема, рекуперат фарби це фарба, яка залишилася у спеціальному накопичувачі після фарбування порошковою фарбою.

Отже, доводи відповідача, що на території України відсутні джерела походження "фарби порошкової рекупетрату", "відходи краски порошкової", "некондиційної фарби порошкової" є безпідставним, оскільки така вторинна сировина утворюється внаслідок використання порошкової фарби і може накопичуватись у будь-якого суб`єкта господарської діяльності, що не потребує основних фондів та трудових ресурсів.

У зв`язку з наведеним, відсутність відомостей у ЄРПН не може бути підставою для висновку про безтоварність господарських операцій позивача з контрагентами-постачальниками.

Жодних доказів спростування законного джерела походження зазначеної сировини у контрагентів позивача відповідачем не надано.

Окрім того, відповідачем взагалі не перевірялися первинні документи контрагентів позивача по ланцюгу постачання, внаслідок чого є безпідставним висновок щодо відсутності реальності господарських операцій.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що, на його думку, поставки придбаної позивачем сировини фактично не здійснювалися, оскільки транспортні засоби, вказані у товарно-транспортній документації на дати, визначені в ТТН, виїзд з міста навантаження не здійснювали. На підтвердження вказаних доводів представник відповідача 30.05.2019 року надав суду копії запитів відповідача про надання інформації та копії листів Регіонального сервісного центру МВС України у Запорізькій області, Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Запорізькій області.

Так, відповідно до листа Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Запорізькій області від 12.03.2018 року № 348/2/01-2018 відповідача було повідомлено, що відповідно до технічних характеристик, комплекси відеофіксації транспортних засобів здійснюють фіксацію номерних знаків транспортних засобів, їх автоматичне розпізнавання та перевірку за розшуковими реєстрами. Розпізнавання за маркою, моделлю, кольором вказані комплекси не здійснюють.

Отже, надані відповідачем докази не можуть свідчити про те, що перевезення придбаної позивачем сировини фактично не здійснювалося, оскільки комплекси відеофіксації транспортних засобів здійснюють фіксацію номерних знаків транспортних засобів лише за розшуковими реєстрами та, відповідно, лише на тих автошляхах, де такі комплекси встановлені. Натомість на підтвердження фактів перевезення товарів позивач надав: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт (послуг), свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, а на підтвердження оплати - виписку по рахунку.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

Збільшення суми грошового зобов`язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право підприємства мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року, яка є частиною національного законодавства України відповідно до ст. 9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист і основоположних свобод людини визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна, а саме: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Роз`яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ). Ці рішення відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, ч. 2 ст. 8 КАС України вимагає врахування практики ЄСПЛ при вирішенні справ.

Європейський суд з прав людини у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява № Е991/03) у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив щодо зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ: "Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що зараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який находився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності. Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Верховний Суд в постанові від 27.03.2018р. у справі №2а-8766/12/1370, адміністративне провадження №К/9901/2472/18, залишаючи касаційну скаргу податкового органу без задоволення, висловив правову позицію про те, що: "Суди попередніх інстанції обґрунтовано відхилили доводи контролюючого органу щодо відсутності реального характеру господарських операцій позивача з ТОВ "Авто Трейд Компані" та ТОВ "Будівельна компанія "АТР Груп", зважаючи на те, що вони ґрунтуються виключно на припущеннях, які, в свою чергу, базуються на узагальненій податковій інформації та на актах про неможливість проведення зустрічної звірки, без дослідження первинних документів контрагентів позивача.

Натомість відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірної суми податку на додану вартість по господарським операціям з вказаними контрагентами.

При цьому можливе порушення контрагентом податкової дисципліни не може свідчити про відсутність у позивача права, за результатами господарської діяльності з таким контрагентом, на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, з огляду на відсутність дослідження та аналізу господарських операцій за результатами здійснення яких, сформовано позивачем податковий кредит".

З урахуванням викладеного, колегія судді доходить висновку, що відповідач не довів суду правомірність прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень, тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2018 р. у справі №0840/2886/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до статей 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14.06.2019 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя А.В. Суховаров