Справа № 804/4571/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2019 року Справа № 804/4571/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Віхрової В.С., суддів Жукової Є.О., Барановського Р.А., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 р. в адміністративній справі №804/4571/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
20.06.2018 р. ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі відповідач), в якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснити з 01.10.2017 р. перерахунок ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , пенсії з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.10.2017 р. та довічно.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 р. у задоволенні позовної заяви було відмовлено.

23.05.2019 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 року в адміністративній справі №804/4571/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, з підстав ухвалення Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019 р. № 1-р(ІІ) 2019 яким визнав таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ зі змінами, за яким визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції шкоди при обчисленні пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби, внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду заява передана до розгляду колегії суддів у складі головуючого судді Віхрової В.С., суддів Жукової Є.О., Барановського Р.А.

З огляду на положення ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Право подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами визначено у ст. 362 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Так, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане є підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.

Згідно п.5 ч.1 ст.363 КАС України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано: з підстави, визначеної пунктом 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли вирок у кримінальному провадженні набрав законної сили.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2019 р. відкрито спрощене провадження з викликом учасників справи на 10.06.2019 р. о 10:00 год.

До судового засідання представником заявника було подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представником відповідача через канцелярію суду до судового засідання подані заперечення проти заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, відповідно до змісту яких повідомляє суду обставини, які полягли в основу рішення, яке заявник бажає переглянути. Відповідач вважає, що приймаючи рішення по даній справі, суд правомірно дійшов висновку, що на момент участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивач не проходив дійсну строкову службу, а тому положення ч.3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на нього не поширюються. З огляду на що просить відмовити у задоволенні заяви.

Порядок здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами встановлений статтею 368 КАС України.

Так, заява про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами розглядається у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами (ч.1). Справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. В суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду (ч.2). Під час перегляду за нововиявленими або виключними обставинами сторони користуються правами, визначеними статтею 47 цього Кодексу (ч.3).

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючі визначені КАС України строки розгляду заяви, гарантії додержання судом цих строків, дотримання принципу рівності сторін учасників справи та недопущення затягування судового розгляду, зловживання процесуальними правами учасників процесу, колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення питання, представленого на розгляд та вважає за можливе розгляд заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами здійснити у письмовому провадженні.

Згідно ст. 3 Конституції України в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.06.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, із наступними позовними вимогами:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснити з 01.10.2017 р. перерахунок ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , пенсії з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.10.2017 р. та довічно.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 р. у задоволенні позовної заяви було відмовлено.

Рішення набрало законної сили 20.08.2018 р.

Докази звернення до виконання та/або повного виконання рішення суду відсутні.

Зі змісту рішення вбачається, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з наступного.

ОСОБА_1 - позивач перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по інвалідності третьої групи, призначену відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно довідки Жовтневого районного військового комісаріату м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2007 року позивач з 25.11.1977 року по 23.11.1979 року проходив дійсну строкову службу у збройних силах.

Згідно довідки управління внутрішніх справ Дніпропетровської області №30/011-4 позивач працював в зоні відчуження в м. Прип`ять з 15.05.1986 року по 05.06.1986 року.

04.05.2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою щодо перерахунку пенсії учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження позивачем дійсної строкової служби.

На звернення позивача листом № Ш 7028-18 від 18.05.2018 р. позивачу відмовлено у перерахунку пенсії по інвалідності оскільки перерахунок пенсії відповідно до ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи проводиться особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, тобто даний перерахунок передбачено тільки особам які стали інвалідами під час проходження дійсної строкової служби, а так як позивач брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не під час проходження дійсної строкової служби, а як військовозобов`язаний, який призваний на спеціальні збори, у зв`язку з чим не набув права на отримання пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Вирішуючи даний спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 10 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 (надалі - Закон № 796-XII) визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 54 Закону № 796-XII, передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Відповідно до ст. 57 Закону № 796-XII особам, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, а також в евакуації населення на добровільній безплатній основі і стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено відповідними документами, пенсія по інвалідності за їх бажанням обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Статтею 59 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Постановою КМУ № 851 від 15.11.2017 року "Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", внесені зміни до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пунктом 2 Постанови КМУ № 851 від 15.11.2017 року "Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Порядок доповнено пунктом 9-1, згідно якого за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 жовтня 2017 року.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 59 Закону №796-XII.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивача віднесено до категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та який отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону №796-XII.

Питання визначення розміру державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1 та у зв`язку з втратою годувальника регулюється ст. 54 Закону №796-XII. В даній статті жодним чином не зазначено, що за бажанням особи, пенсія обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

З аналізу наведених норм підтверджується, що саме військовослужбовцям, які проходили дійсну строкову службу та брали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, за їх бажанням, пенсія обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. А для осіб, віднесених до категорії осіб визначених ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", передбачений інший порядок перерахунків пенсії.

Постанова Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 року № 851 вносить зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка в свою чергу регулює механізми перерахунків і для осіб, віднесених до категорії 1, а тому має застосовуватися і для вказаних осіб, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 року № 851 лише вносить уточнення в нормативний акт щодо реалізації здійснення перерахунків для певної категорії осіб, право для яких в такому перерахунку закріплене у ст. 59 Закону, у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Враховуючи положення норм чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що відмова відповідача у перерахунку позивачу пенсії є правомірною, а тому відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Отже, рішенням суду, заявленого до перегляду за виключними обставинами, встановлено відсутність у позивача права (не віднесення до певного переліку) на перерахунок пенсії в порядку ч.3 ст.59 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII.

При цьому, вказано, що пенсію, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року мають саме військовослужбовці за їх бажанням, а для категорії осіб, визначених ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто для позивача, передбачений інший порядок перерахунків пенсії.

Разом з тим, Конституційний Суд України, розглянувши конституційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у рішенні 25.04.2019 у справі № 1-р(II)/2019 вказав, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

У відповідності до ст. 151-1 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України (конституційність) закону України за конституційною скаргою особи, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України суперечить Конституції України. Конституційна скарга може бути подана в разі, якщо всі інші національні засоби юридичного захисту вичерпано.

Згідно зі статтею 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Крім того, згідно ч. 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 у справі № 1-р(II)/2019 положення, яке визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення цього рішення.

З викладеного слідує висновок, що рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 у справі № 1-р(II)/2019 не підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли до його ухвалення, оскільки не має зворотної дії в часі.

Враховуючи висновки Конституційного Суду України у рішенні 25.04.2019 р. у справі № 1-р(II)/2019, особи, визначені ст.10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", мають право на перерахунок пенсії відповідно до вимог частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 25.04.2019 р. незалежно від того, чи перебували вони на дійсній строковій службі під час ліквідації наслідків катастрофи.

При вирішенні справи суд враховує положення п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) в якому зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, та обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини, практика якого є своєрідним механізмом, яка дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію, неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоч остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що це вже спотворює саму суть цього права (пункт 44 рішення Суду у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Аадам ІІ проти Німеччини").

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Таким чином, повноваження кожного органу законодавчої, виконавчої та судової влади не є безмежними, а визначаються Конституцією та законами України.

Матеріалами справи підтверджується та не є спірним, що позивач проходив дійсну строкову службу у період з 25.11.1977 року по 23.11.1979 року, а працював в зоні відчуження в м. Прип`ять з 15.05.1986 року по 05.06.1986 року.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що на час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення Дніпропетровським окружним адміністративним судом рішення від 19.07.2018 р. положення частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796 містили словосполучення "дійсної строкової" були чинними та підлягали застосуванню.

Фактичні обставини справи свідчать, що ОСОБА_1 не позбавлений права на звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області для здійснення перерахунку (вирішення питання) його пенсійних виплат починаючи з 25.04.2019 р. відповідно до вимог частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати на підставі рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 у справі № 1-р (II)/2019. Результати такого звернення можуть бути предметом окремого судового оскарження.

Згідно мотивувальної частини рішення, позивача не було віднесено до категорії осіб, які мають право на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Тобто спірну норму не було застосовано до позивача.

В ч.6 ст. 361 КАС України чітко встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

А в ч. 5 даної статті визначено в якості підстави для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Судом наведено правову оцінку та зроблений висновок, в основу якого не були покладені обставини перебування позивача на строковій/не строковій службі під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що нині нечинні положення у даних правовідносинах не є тими виключними обставинами, що призведуть до зміни рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав передбачених п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України для перегляду рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 р. у зв`язку з виключними обставинами.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

При цьому, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На переконання суду, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення у даній справі за виключними обставинами, дотримано принцип справедливого суду.

Висновки колегії суддів ґрунтуються на належному правозастосуванні норм закону у відносинах, які склалися та у межах, визначених КАС України.

При цьому, суд не звужує та не зменшує обсяг соціальних прав та гарантій заявника, які гарантовані державою.

Згідно ч.1 ст. 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст.6, 72-77, 90, 241-243, 248, 256, 294, 295, 361-369 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 р. в адміністративній справі №804/4571/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 р. залишити в силі.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Суддя Суддя (окрема думка) В.С. Віхрова Р.А. Барановський Є.О. Жукова