Справа № 1.380.2019.000466
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000466
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Карп`як О.О.,

секретар судового засіданні Лубоцька Н.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 .,

представника відповідача Гавриляк Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльність, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, пл. Львівська,8) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, в якій (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Комісії Державної фіскальної служби України з питань розгляду скарг в частині не надсилання рішення за результатом розгляду скарги від 29.11.2018 року на рішення комісії контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної № 1001023/ від 26.11.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ДФС України з питань розгляду скарг № 49808/319606173 від 10.12.2018 року;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 155 від 23.11.2017 року датою її підписання;

- стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 01 лютого 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 25 березня 2019 року заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою від 15.04.2019 року прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог, що надійшла на адресу суду 03.04.2019 року вх.№11187.

Ухвалою від 15 квітня 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. ОСОБА_3 з 16.11.2016 року здійснює підприємницьку діяльність за наступними видами: оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (код КВЕД 46.73); оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього (код КВЕД 46.74); неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90); інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (код КВЕД 47.99). ФОП ОСОБА_3 є платником податку на додану вартість згідно з Витягом № 003 з реєстру платників податку на додану вартість. Між ФОП ОСОБА_3 та ТзОВ «ГалІО» укладено договір купівлі-продажу від 31.10.2015 року. На підставі зазначеного договору ФОП ОСОБА_3 здійснюється поставка товару ТзОВ «ГалІО». 23 листопада 2017 року була здійснена чергова поставка партії товару, за результатами якої сторонами було складено та підписано видаткову накладну № 1538 від 23.11.2017 року. У зв`язку з цим ОСОБА_3 за першою подією складено та подано для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 155 від 23.11.2017 року. За результатами перевірки податкової накладної було прийнято рішення про зупинення її реєстрації та надіслано квитанцію № від 15.12.2017 року про зупинення реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 155 від 23.11.2017 року.

22 листопада 2018 року позивачем подано на розгляд Комісії контролюючого органу повідомлення № 56 про надання пояснень та копій документів щодо податкової накладної, реєстрацію, якої зупинено. За результатами розгляду повідомлення № 56 та доданих документів Комісією контролюючого органу було прийнято рішення про реєстрацію або про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 1001023/ від 26.11.2018 року, яким було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 155 від 23.11.2017 року у зв`язку з ненаданням платником податку копій документів, а саме: розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків. Не погоджуючись з таким рішенням, позивач 29.11.2018 року подав скаргу на рішення Комісії контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної № 1001023/ від 26.11.2018 року. Станом на день подання позову скарга не розглянута. Просив позов задоволити.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача наголосив, що ДФС України не погоджується з позовними вимогами та вважає позовну заяву такою, що не враховує всіх обставин справи та не базується на нормах чинного законодавства. Оскаржуване рішення відповідачем не приймалося, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 117 приймалося регіональною комісією. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, де зазначив наступне. Долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву копії квитанції № 1, № 2 та № 3 не є належними та допустимими доказами, на підставі яких можна встановити обставини, які мають значення для справи. Можливість складення квитанції № 3 в Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом № 577 від 06.06.2017 року, не передбачено. Рішення прийняте за результатами розгулу скарги позивача від 29.11.2018 року повинно бути надіслане на електронну адресу, зазначену позивачем у в такій скарзі. Проте, 10.10.2018 року жодні повідомлення на електронну адресу позивача не надходили. Рішення Комісії ДФС з питань розгляду скарг № 49808//2 від 10.12.2018 року на дату подання відповіді на відзив позивачем не отримано.

В судовому засіданні 06 червня 2019 року представник позивача в судовому засіданні вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві, підтримав, просив позов задоволити. Представник відповідача проти позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 з 16.11.2016 року здійснює підприємницьку діяльність за наступними видами: оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (код КВЕД 46.73); оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього (код КВЕД 46.74); неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90); інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (код КВЕД 47.99).

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3) є платником податку на додану вартість згідно з Витягом № 003 з реєстру платників податку на додану вартість.

Між ФОП ОСОБА_3 та ТзОВ «ГалІО» укладено договір купівлі-продажу від 31.10.2015 року. На підставі зазначеного договору ФОП ОСОБА_3 здійснюється поставка товару ТзОВ «ГалІО». 23 листопада 2017 року була здійснена чергова поставка партії товару, за результатами якої сторонами було складено та підписано видаткову накладну № 1538 від 23.11.2017 року. У зв`язку з цим позивачем за першою подією складено та подано для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №155 від 23.11.2017 року. За результатами перевірки податкової накладної було прийнято рішення про зупинення її реєстрації та надіслано квитанцію № від 15.12.2017 року про зупинення реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 155 від 23.11.2017 року.

22 листопада 2018 року позивачем подано на розгляд Комісії контролюючого органу повідомлення № 56 про надання пояснень щодо податкової накладної, реєстрацію, якої зупинено. Позивач повідомив, що товарно-транспортна накладна на поставку товару ТзОВ «ГалІО» відсутня, оскільки поставка здійснювалась власним транспортом покупця, а оформлення товаросупровідних документів є обов`язковим лише для підприємств-перевізників, поставка від постачальника Новою поштою. Поставка товару покупцеві 23.11.2017 року здійснювалася окремими партіями, на кожну складалася податкова накладна, щоб уникнути зупинення реєстрації податкової накладної.

За результатами розгляду повідомлення №56 та доданих документів Комісією контролюючого органу було прийнято рішення про реєстрацію або про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 1001023/ від 26.11.2018 року, яким було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 155 від 23.11.2017 року у зв`язку з ненаданням платником податку копій документів, а саме: розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач 26.11.2018 року подав скаргу на рішення Комісії контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної № 1001023/ від 26.11.2018 року, де зазначив, що ним подано всі документи для підтвердження реальності здійснення господарської операції. В оскаржуваному рішенні не зазначено, яких саме документів не додано. Банківські виписки надаються. Поставка товару покупцеві 23.11.2017 року здійснювалась окремими партіями, на кожну складалась податкова накладна, щоб уникнути зупинення реєстрації податкової накладної.

Комісією ДФС України з питань розгляду скарг прийнято рішення № 49808//2 від 10.12.2018 року про відмову в реєстрацію податкової накладної № 155 від 23.11.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України; наводиться в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації. Письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику. Зазначена комісія приймає рішення про: - реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; - відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Рішення про відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру оскарження рішень контролюючого органу визначено статтею 56 ПК України.

Оскарження рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється у порядку, визначеному цією статтею (п. 56.23 статті 56) з урахуванням таких особливостей:

1) скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику (пп.56.23.1);

2) скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних розглядається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, за участі уповноваженої особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пп.56.23.2);

3) скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних розглядається протягом 10 календарних днів з дня отримання такої скарги центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику. Термін розгляду скарги не може бути продовженим (пп.56.23.3);

4) якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних не надсилається платнику податків протягом 10-денного строку, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку (пп.56.23.4).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №117 затверджено Порядок розгляду скарг на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі по тексту Порядок), згідно з пунктом 1 якого розгляд скарг на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі - комісії контролюючих органів), про відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - скарга) здійснюється комісією ДФС з питань розгляду скарг, яка є постійно діючим колегіальним органом ДФС, за участю уповноваженої особи Мінфіну.

Згідно з пунктом 13 за результатами розгляду скарги комісія з питань розгляду скарг приймає одне з таких рішень: задовольняє скаргу та скасовує рішення комісії контролюючого органу про відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; залишає скаргу без задоволення та рішення комісії контролюючого органу про відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних без змін; залишає скаргу без розгляду.

Відповідно до вимог пункту 15, 17 Порядку рішення комісії з питань розгляду скарг надсилається на адресу, зазначену платником податку у скарзі, а у разі її відсутності - на податкову адресу платника податку у строк, визначений пунктом 56.23 статті 56 Кодексу. Рішення комісії з питань розгляду скарг не підлягає подальшому адміністративному оскарженню та може бути оскаржене в судовому порядку.

Системний аналіз наведених вище положень статті 56 ПК України та Порядку щодо оскарження рішення контролюючого органу про відмову у реєстрації податкової накладної в ЄРПН з метою їх правозастосування дозволяє зробити такі висновки:

1) адміністративне оскарження рішення розпочинається шляхом подання скарги до ДФС України, в складі якого діє постійно діючий колегіальний орган - Комісія ДФС з питань розгляду скарг;

2) скарга (у письмовій формі) може бути подана протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН, що оскаржується. У разі надсилання скарги поштовим відправленням датою її подання є дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податку поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

3) процедура адміністративного оскарження рішення контролюючого органу закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на рішення контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк. Тому скарга платника податку, подана з порушенням встановленого для подання такої скарги строку, є такою, що подана поза межами (після закінчення) процедури адміністративного оскарження рішення контролюючого органу. У разі порушення платником податків строку звернення зі скаргою настають передбачені ПК України правові наслідки - подана ним скарга не розглядається та повертається із зазначенням причин повернення;

4) у разі подання скарги в межах строку процедури адміністративного оскарження рішення контролюючого органу (тобто в межах десяти днів від дати отримання оскарженого рішення) така розглядається по суті та за наслідками приймається одне з таких рішень: - про задоволення скарги та скасування рішення; - по залишення скарги без задоволення та рішення комісії ДФС без змін. Якщо платник податків відмовляється від вчасно поданої скарги, така залишається ДФС України без розгляду;

5) ненадіслання платнику податків вмотивованого рішення за його скаргою на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної в ЄРПН протягом 10-денного строку, що обчислюється від дати подання такої скарги, призводить до визначених ПК України правових наслідків - скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку.

Судом встановлено, що контролюючий орган зупинив реєстрацію податкової накладної № 155 від 23.11.2017 року, направлених ФОП ОСОБА_3 для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. За наслідками розгляду вищезазначеної податкової накладної контролюючим органом прийнято рішення про відмову у реєстрації податкової накладної № 1001023/ від 26.11.2018 року. Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав скаргу в порядку адміністративного оскарження до ДФС України 29.11.2018 року. Ці обставини підтверджуються долученими до справи письмовими доказами та визнаються сторонами.

10 грудня 2018 року ДФС України розглянуло по суті скаргу на рішення від 26.11.2018 року (подану вчасно - в межах десятиденного строку оскарження).

Відповідно до Порядку, рішення комісії з питань розгляду скарг надсилається на адресу, зазначену платником податку у скарзі, а у разі її відсутності - на податкову адресу платника податку у строк, визначений пунктом 56.23 статті 56 Кодексу.

Згідно наявної в матеріалах справи скарги від 29.11.2018 року, зазначено позивачем електронну адресу, на яку надсилається рішення, прийняте за результатами розгляду скарги: .

Згідно наданих до відзиву витягу з аналітичної системи, рішення за результатами скарги надіслано саме на вказану у скарзі електронну адресу у строки, визначені п.56.ПК України.

Судом не беруться до уваги подані до відповіді на відзив дані з електронної адреси, оскільки не містять реквізитів документу та не зазначено за який період здійснено витяг, з якої електронної адреси та чи формувався такий без видалення інформації.

Таким чином, відсутні ознаки бездіяльності Комісії Державної фіскальної служби України з питань розгляду скарг в частині не надсилання рішення за результатом розгляду скарги від 29.11.2018 року на рішення комісії контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної № 1001023/ від 26.11.2018 року.

Відтак, підстав для застосування пп.56.23.4 п.56.23 ст.56 ПК України відсутні.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасувати рішення Комісії ДФС України з питань розгляду скарг № 49808/319606173 від 10.12.2018 року суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, з наведених процесуальних норм випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Однак, в даному випадку оскаржуване рішення Комісії ДФС України з питань розгляду скарг № 49808/319606173 від 10.12.2018 року не містять приписів вчинити обов`язкові дії позивачу та не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, а тому не є рішеннями суб`єкта владних повноважень (актами індивідуальної дії) в розумінні статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідно не порушують права свободи та інтереси позивача у сфері публічно - правових відносин.

На думку суду, рішення Комісії з питань розгляду скарг не є рішенням, обов`язковість якого передбачена пунктом 20 Постанови № 117. Також воно не містить приписів та вказівок, виконання яких вимагає вчинення певних дій. А тому скасування рішення цієї комісії не призведе до захисту прав позивача, оскільки підставою для реєстрації податкової накладної в даному випадку є тільки рішення комісії ГУ ДФС у Львівській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації.

З огляду на викладене, суд вважає, що рішення комісії з питань розгляду скарг Комісії ДФС України з питань розгляду скарг № 49808/319606173 від 10.12.2018 року, у відповідності до якого залишено скаргу позивача без задоволення, а рішення комісії контролюючого органу про відмову у реєстрації податкової накладної №155 від 23.11.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних без змін, не порушує прав позивача та не підлягає скасуванню у судовому порядку, оскільки не було підставою для відмови у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд звертає увагу, що у межах спірних правовідносин правові наслідки для позивача створює саме рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 26.11.2018 року №1001023/, проте, підстави для оцінки його правомірності у суду відсутні, оскільки вказане рішення не є предметом спору та не оскаржується позивачем.

З огляду на те, що оскаржуване не створює для позивача жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав і не породжує для нього обов`язкових юридичних наслідків, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

При цьому суд роз`яснює, що позивач не позбавлений права оскаржити рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 26.11.2018 року №1001023/ в установленому порядку до суду.

Згідно з положеннями частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частина третя статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У зв`язку із тим, що рішення Комісія ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації прийняла рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 26.11.2018 року №1001023/, судом не скасовано, та відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених п.56.23.4 п.56.23 ст.56 ПК України, правові підстави для зобов`язання відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №115 від 23.11.2017, відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст.139 КАС України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльність, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.06.2019 року.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна