Справа № 360/196/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року справа №360/196/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження Білокуракинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 360/196/19 (головуючий суддя І інстанції - Широка К.Ю.), складене у повному обсязі 27 лютого 2019 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про:

- визнання протиправними дії управління щодо відмови в призначені пільгової пенсії як трактористу-машиністу;

- зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах як трактористу-машиністу на підставі п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за призначенням пенсії, тобто з 02 квітня 2018 року (а.с. 4-8).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 04 січня 2019 року № 78/03-20/3с про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 2. Зобов`язано Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 з дати звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 02 квітня 2018 року (а.с. 133-137).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що трактористи-машиністи не мають права на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Крім того, управлінням зазначено, що суд при прийнятті рішення не врахував, що право на призначення пенсії як трактористу-машиністу, особи, які працюють механізаторами не мають.

При цьому, показання свідків, які враховані судом при прийнятті рішення, не можуть братись до уваги, оскільки такі покази застосовуються лише у разі ліквідації підприємства або відсутності архівних даних про трудовий стаж (а.с.144-147).

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 (а. с. 9-10), ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 (а. с. 11).

02 квітня 2018 року позивач звернувся до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. "в" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", надавши довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання, заяву про призначення/перерахунок пенсії, паспорт/посвідку, трудову книжку або документи про стаж, військовий квиток ( НОМЕР_3 ), диплом (свідоцтво про навчання) (довідка №42 від 30 травня 2017 року), довідку про прийняття на роботу (навчання) (№01-57/101 від 18 грудня 2017 року, №15 від 27 березня 2018 року), довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників (№14 від 27 березня 2018 року, № 3 від 29 жовтня 2017 року, №1 від 27 березня 2018 року, №31 від 27 березня 2018 року, №42 від 30 травня 2017 року) (зв. бік а. с. 71-71).

15 червня 2018 року рішенням пенсійного органу, яке оформлене протоколом, позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах, як трактористу-машиністу відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зв. бік а. с. 68-69).

Дане рішення оскаржено позивачем в судовому порядку, за результатами якого Луганським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 28 серпня 2018 року у справі № 1240/2174/18 яким визнано протиправним та скасовано рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, оформлене протоколом № 6 від 15 червня 2018 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії на підставі п. "в" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов`язано управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 квітня 2018 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. "в" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а. с. 29-33).

06 грудня 2018 року рішенням Перший апеляційного адміністративного суду у справі № 1240/2174/18 апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області залишено без задоволення, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року у справі № 1240/2174/18 - залишено без змін (а. с 34-38).

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року у справі № 1240/2174/18 відповідачем прийнято рішення від 04 січня 2019 року № 78/03-20/3с, яким відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю трудової книжки, або відповідних записів у ній.

У рішенні зазначено, що відповідно до тарифно-кваліфікаційного довідника робіт і професій робітників, не виявив будь-якого свідчення щодо наявності у професійно-класифікаційній системі назви професії «механізатор». У Загальносоюзному класифікаторі професій робітників, посад службовців та тарифних розрядів, затвердженому постановою Державного комітету СРСР із стандартів від 27 серпня 1986 року № 016 та Національному класифікаторі України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженому наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року № 327, професійна назва роботи «механізатор» також відсутня.

Управління не прийняло до уваги довідку Спілки селянських (фермерських) господарств сільгоспкооперативів і малих підприємств «Більшовик» № 14 від 27 березня 2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 у період з 01 січня 1983 року по 14 березня 2000 року виконував роботи, пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції за професією, посадою тракторист-машиніст, що також вбачається з довідки від 27 березня 2018 року № 02-16/125, оскільки в матеріалах справи маються інші докази, які спростовуються факти викладені у вищевказаних довідках, а саме: довідка № 16 від 27 березня 2018 року, де зазначено, що в розрахунково-платіжних відомостях « Більшовик » за період з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1993 року та з 01 січня 1995 року по 31 грудня 1998 року відсутні записи професії, посади ОСОБА_1 , довідка № 13 від 27 березня 2018 року, де зазначено, що дані, який трактор був закріплений за період роботи в кооперативі «Більшовик» за ОСОБА_1 відсутні, довідка № 429 від 25 травня 2018 року перевірки характеру виконуваної роботи або умов праці для підтвердження права працівника на пільгове пенсійне забезпечення. Управлінням не прийнято покази свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що колгосп «Більшовик» перебуває у процесі ліквідації та не є ліквідованим (а. с. 109).

Спірним питанням цієї справи є правомірність не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періодів роботи в Радгоспі «Більшовик» та ПП Агрофірмі «Преображенне».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що пільговий стаж є підтвердженим, при цьому, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачу слід призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з урахуванням наявного у нього пільгового стажу.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «в» ч. 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, трудової книжки колгоспника, ОСОБА_1 (в межах спірних правовідносин) 13 листопада 1980 року прийнятий в Радгосп «Більшовик» механізатором; 14 березня 2000 року звільнений з Радгоспу «Більшовик» за переводом; 14 березня 2000 року прийнятий в ПП Агрофірму «Преображенне» за переводом; 07 червня 2000 року призначений бригадиром рільничої бригади; 02 лютого 2001 року звільнений з ПП Агрофірми «Преображенне» за угодою сторін (зв. бік а. с. 13-18).

Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 7.

До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в між польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії «тракторист-машиніст», запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Для призначення пенсії на пільгових умовах марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст, значення не має.

Отже, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність відповідного стажу.

Дослідженням трудової книжки колгоспника встановлено, що позивач в продовж вищевказаного періоду щорічно (крім 1980-1982 років у зв`язку з службою в армії) виконував та перевиконував встановлений річний мінімум трудової участі, заробітна плата та підстава внесення відповідного запису, а саме посилання на особові рахунки (а.с. 15).

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 основною цивільною спеціальністю позивача є "тракторист" (зв.бік а. с. 21-23).

08 серпня 1980 року позивачем отримано диплом та посвідчення тракториста - машиніста серії НОМЕР_4 (а. с.19- 20).

Відтак, суд вважає, що трудова діяльність позивача на посаді тракториста підтверджена записами у трудових книжках та відповідними посвідченнями.

Крім того, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).

Відповідно до абз. 1 п.20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Видавати такі довідки мають право винятково підприємства, на яких працювала особа, або їх правонаступники.

За змістом цієї норми вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до інформації, зазначеній в довідках Спілки селянських (фермерських) господарств сільгоспкооперативів і малих підприємств "Більшовик" від 27 березня 2018 року № 17 та від 06 грудня 2017 року № 135, Спілка селянських (фермерських) господарств сільгоспкооперативів і малих підприємств "Більшовик" є правонаступником колгоспу "Більшовик" Сватівського району Луганської області на основі рішення загальних зборів №3 від 15 листопада 2004 року (а. с. 25, 85).

З пояснень голови Спілки селянських (фермерських) господарств сільгоспкооперативів і малих підприємств "Більшовик" вбачається, що накази про призначення на посаду ОСОБА_1 за 1980, 1983 роки знаходяться на збереженні в архівній установі Сватівського району. Табелі обліку робочого часу, дорожні листи тракториста - машиніста ОСОБА_1 та відомості про закріплену за ним сільськогосподарську техніку у господарстві не збереглися, так як термін зберігання таких документів складає 3 роки (а. с. 78).

З інформації, наявної в довідці Спілки селянських (фермерських) господарств сільгоспкооперативів і малих підприємств "Більшовик" № 15 від 27 березня 2018 року вбачається що позивачем у 1983 році вироблено 291 трудоднів, у 1984 році - 327 трудоднів, 1985 році вироблено 352 трудоднів, у 1986 році - 331 трудоднів, у 1987 році - 330 трудоднів, у 1988 році - 324 трудоднів, у 1989 році - 339 трудоднів, 1990 році - 319 трудоднів, у 1991 році - 364 трудоднів, у 1992 році - 355 трудоднів, у 1993 році - 355 трудоднів, у 1994 році - 334 трудоднів у 1995 році - 348 трудоднів, у 1996 році - 344 трудодні, у 1997 році - 302 трудодні, у 1998 році - 311 трудодні, у 1999 році - 336 трудодні, у 2000 році - 91 трудодні (а. с. 79).

З довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, виданої Спілкою селянських (фермерських) господарств сільгоспкооперативів і малих підприємств "Більшовик" від 27 березня 2018 року № 14 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 20 серпня 1980 року по 30 жовтня 1980 року та 01 січня 1983 року по 14 березня 2000 року виконував роботи, пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції за професією, посадою тракторист-машиніст (а. с. 80).

Отже доводи апелянта, що підприємство не ліквідовано підтверджується зазначеною довідкою та дані в ній є підтвердженням пільгового стажу позивача.

Згідно інформації, наявній в довідці Спілки селянських (фермерських) господарств сільгоспкооперативів і малих підприємств "Більшовик" від 27 березня 2018 року № 12 ОСОБА_1 працював в КООП «Більшовик» трактористом-машиністом з 20 серпня 1980 року по 30 жовтня 1980 рік (а. с. 81).

В довідках Спілки селянських (фермерських) господарств сільгоспкооперативів і малих підприємств "Більшовик" від 27 березня 2018 року № 11, 16, 18 міститься наступна інформація: в розрахунково-платіжних відомостях "Більшовик" за період з 01.01.1991 по 31.12.1993 та з 01.01.1995 по 31.12.1998 відсутні записи професії, посади ОСОБА_1 , розрахункова - платіжна відомість "Більшовик" за 1997 рік відсутня, дані, який трактор був закріплений за період роботи в кооперативі "Більшовик" відсутні, однак відсутність зазначених записів не свідчить, що позивач не працював трактористом, оскільки зазначений період відображений в довідці про підтвердження пільгового стажу (а. с. 81, 83, 84).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача у якості тракториста у спірні періоди повинен бути зарахований відповідачем в пільговий стаж відповідно до пункту "в" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неможливості зарахування спірних періодів до пільгового стажу, оскільки положення пункту "в" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не розповсюджується на професію «механізатор», з огляду на те, що наданими позивачем доказами підтверджується робота позивача у якості саме «тракториста», а професія «механізатор» в тарифно- кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників не значиться, про що зазначено апелянтом в апеляційній скарзі.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Комісією при Сватівському відділу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області 22 грудня 2018 року для встановлення факту роботи ОСОБА_1 , були допитані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про що складено Протоколом опитування свідків для підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії (а. с. 108).

Відповідно до вказаного протоколу, свідок ОСОБА_2 підтвердив, що з 01 червня 1981 року по 10 листопада 1981 року та з 17 грудня 1983 року по 14 березня 2000 працював трактористом у колгоспі (коопгоспі) «Більшовик» та з 14 березня 2000 року по 02 лютого 2001 року працював трактаристом-машиністом у ППАФ «Преображенне». Із ОСОБА_1 сумісно працював з 01 січня 1983 року по 14 березня 2000 року у (колгоспі) «Більшовик» та 14 березня 2000 року по 02 лютого 2001 року у ППАФ «Преображенне», підтвердив, що ОСОБА_1 фактично працював у спірний період на посаді тракториста-машиніста повний робочий день, виконував встановлений мінімум вихододнів у колгоспі.

Свідок ОСОБА_3 підтвердив, що з 01 вересня 1983 року по 30 жовтня 1983 року та з 01 січня 1986 року по 29 березня 2000 року працював трактористом у колгоспі (коопгоспі) «Більшовик». Із ОСОБА_1 сумісно працював з 01 вересня 1983 року по 30 жовтня 1983 року та з 01 січня 1986 року по 14 березня 2000 року у (колгоспі) «Більшовик», підтвердив, що ОСОБА_1 фактично працював у спірний період на посаді тракториста-машиніста повний робочий день, виконував встановлений мінімум вихододнів у колгоспі.

Свідок ОСОБА_4 підтвердив, що з 10 березня 1976 року по 14 березня 2000 року працював трактористом у колгоспі (коопгоспі) «Більшовик» та з 14 березня 2000 року по 02 лютого 2001 року працював трактористом-машиністом у ППАФ «Преображенне». Із ОСОБА_1 сумісно працював з 20 серпня 1980 року по 30 жовтня 1980 року, з 01 січня 1983 року по 14 березня 2000 року у колгоспі (колгоспі) «Більшовик» та з 14 березня 2000 року по 30 січня 2001 року у ППАФ «Преображенне», підтвердив, що фактично працював у спірний період з 20 серпня 1980 року по 30 жовтня 1980 року, з 01 січня 1983 року по 31 грудня 1985 року, з 01 січня 1989 року по 14 березня 2000 року у колгоспі «Більшовик» та з 14 березня 2000 року по 06 червня 2000 року у ППАФ «Преображенне» на посаді тракториста-машиніста повний робочий день, виконував встановлений мінімум вихододнів у колгоспі.

Відомості про період роботи свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у колгоспі «Більшовик» та у ППАФ «Преображенне» співпадають з даними, наявними в їх трудових книжках (а. с. 64-65 зв. бік, 60-61 зв бік, 66-66 зв. бік).

Неприйняття вищевказаних показів свідків пенсійним органом при прийнятті рішення про призначення пенсії у зв`язку з не ліквідацією підприємств, на яких працював позивач, на думку суду апеляційної інстанції у формалізмом, оскільки найголовніша мета соціального захисту є саме не порушення прав особи, яка звертається за призначенням пенсії, а в даному випадку відбулось саме таке порушення.

При цьому, суд апеляційної інстанції з урахуванням показів свідків, записів в трудовій книжці позивача, суд визнає належними та допустимими доказами довідки Спілки селянських (фермерських) господарств сільгоспкооперативів і малих підприємств "Більшовик" від 27 березня 2018 року № 14, від 27 березня 2018 року № 12 (а. с. 80, 81).

Посилання апелянта на неможливість врахування архівних довідок при зарахування пільгового стажу позивачу є хибним та необґрунтованим з огляду на норми чинного законодавства.

У суду відсутні підстави вважати, що всі архівні довідки, наявні в матеріалах справи містять хибну інформацію, відтак цей довід суд апеляційної інстанції відхиляє.

Пунктом «в» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" для призначення пенсії на пільгових умовах, окрім досягнення певного віку та наявності загального стажу роботи 30 років, передбачено обов`язковість наявності стажу роботи трактористом не менше 20 років.

Враховуючи, що за результатами розгляду даної справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком про безпідставність відмови відповідача зарахувати спірні періоди роботи позивача у якості тракториста, що є обов`язковим для вирішення питання про призначення пенсії, та необхідність виходу за межі позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати зазначений стаж в пільговий стаж відповідно до пункту "в" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач раніше вже оскаржував рішення відповідача про відмову в призначенні йому пенсії на підставі заяви, рішення суду (справа № 1240/2174/18) про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах не сприяло відновленню порушених прав позивача та призначенню пенсії.

Враховуючи вищевикладене, за для недопущення штучного затягування процедури призначення пенсії позивачу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за пунктом "в" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на підставі заяви від 02 квітня 2018 року.

Однак, суд першої інстанції дійшовши вірного висновку в мотивувальній частині свого рішення про необхідність зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за пунктом "в" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на підставі заяви від 02 квітня 2018 року, в його резолютивній частині невірно вказав вид пільгової пенсії «за Списком №2», відтак суд апеляційної інстанції вважає необхідне змінити рішення суду першої інстанції в цій частини та прийняти цей довід апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції з урахуванням вищевказаних висновків суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 360/196/19 - змінити.

В другому та третьому абзаці резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 360/196/19 замість слів «за Списком №2» вказати словосполучення «на підставі пункту "в" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"».

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 360/196/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 червня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова