Справа № 820/2094/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 р. Справа № 820/2094/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Мороко А.С.) від 13.02.2019 року (повний текст рішення складено 18.02.2019 року) по справі № 820/2094/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду із адміністративним позовом до Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення №1126/13-03-03 від 23.12.2016.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що є власником транспортного засобу марки LAND ROVER, модель DISCOVERY SPORT 2.2 Diesel, об`єм двигуна 2179 куб. см., рік випуску 2016. Контролюючим органом прийнято податкове повідомлення рішення, яким нараховано суму грошового зобов`язання зі сплати транспортного податку за 2016 рік. На думку позивача, податковий орган дійшов до неправомірного про наявність у позивача обов`язку сплачувати транспортний податок, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню у судовому порядку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2017 року адміністративній позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2017 року змінено в частині мотивів та підстав для задоволення позову. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2017 року по залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16.10.2018 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції та направляючи справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд виходив з того, що віднесення транспортного засобу до об`єктів оподаткування транспортним податком за 2016 рік обумовлено встановленням наявності двох обставин: використання легкового автомобіля з року випуску якого минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість такого автомобіля повинна становити понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Відтак, для встановлення фактичних обставин справи, суди попередніх інстанцій повинні були встановити належність транспортного засобу позивача до об`єктів оподаткування транспортним податком за 2016 рік шляхом встановлення його середньоринкової вартості на підставі інформації Мінекономрозвитку наданої контролюючому органу щодо транспортних засобів, які в силу підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (далі ПК України) є об`єктом оподаткування транспортним податком за 2016 рік.

За наслідками нового судового розгляду, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2019 року замінено відповідача Центральну об`єднану державну податкову інспекцію м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, на правонаступника Головне управління ДФС у Харківській області.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник позивача надав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч.4 ст.229 та ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач є власником транспортного засобу марки LAND ROVER. модель DISCOVERY SPORT 2.2 Diesel, об`єм двигуна 2179 куб. см., рік випуску 2016, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

23.12.2016 року контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення №1126/13-03-03, яким відповідно до пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України, визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок в розмірі 8333,32 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач провів процедуру його адміністративного оскарження, за наслідками якої рішеннями Головного управління ДФС у Харківській області від 04.04.2017 №1475/А/20-40-10-01-14 та ДФС України від 26.04.2017 №5798/А/99-99-11-02-01-14 скарги залишено без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення - без змін.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю нарахування суми грошового зобов`язання, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки автомобіль позивача у 2016 році був об`єктом оподаткування транспортним податком, то нарахування контролюючим органом грошового зобов`язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є правомірним.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (ст. 1 ПК України).

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 р. "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким згідно зі статтею 267 ПК України введено новий транспортний податок.

Базою оподаткування, відповідно до п. п. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України, є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до п. п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Відповідно до п. п. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Законом України від 24.12.2015 р.№909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" (надалі - Закон №909) внесені зміни до ПК України, зокрема, у частині справляння транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2016 р.

Підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України, визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Кодексу є об`єктами оподаткування.

Об`єктом оподаткування згідно Податкового кодексу України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом №909-VIII), стали легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Органи внутрішніх справ, як зазначено в підпункті 267.6.3 п.267.6 ст. 267 ПК України, зобов`язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об`єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку. З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов`язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об`єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця. Форма подачі інформації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Станом на 01.01.2016 р. мінімальна заробітна плата була встановлена в розмірі 1 378 грн. (ст. 8 Закону України Про державний бюджет України на 2016 рік).

Тобто, об`єктом оподаткування у 2016 році були легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п`яти років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 р. № 66 затверджена Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (в подальшому - Методика, в редакції, чинній на час винесення спірного ППР).

Ця Методика встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком. Середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (надалі -Порядок), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач ( п.1-2 Методики).

Відповідно до п. 1-3 Порядку, останній встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі- транспортні засоби) з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб.

Середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.

Середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де: Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Відповідно до додатку 2 до Порядку, нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів складає 27 тис. км., а також наводиться таблиця значень коефіцієнта коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням різниці між фактичним та нормативним середньорічним пробігом транспортних засобів.

Згідно пункту 12 Методики, коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів. У разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством Держзовнішінформ до Мінекономрозвитку ( п.4 Методики).

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п.13 Методики).

В той же час, Постанова Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 р. № 66, якою була затверджена Методика, набрала чинність 19.02.2016 р., що унеможливлює виконання приписів п.4,13 Методики у встановлені в ній строки.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства ( п.4 Порядку).

Середньоринкова вартість транспортних засобів розраховується щокварталу Мінекономрозвитку для кожної марки та моделі транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, оприлюднюється до 10 числа наступного місяця в установленому Мінекономрозвитку порядку на офіційному веб-сайті Міністерства для вільного доступу та зберігається протягом 1095 днів з дня її оприлюднення (п.13 Порядку).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг ( п.14 Методики).

Мінекономрозвитку забезпечує режим роботи офіційного веб-сайту, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість транспортних засобів шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску та пробіг, а також роздрукувати зазначену інформацію з реквізитами Міністерства ( п.14 Порядку).

Таким чином відповідачу при розрахунку податкового зобов`язання необхідно встановлювати вартість автомобіля з урахуванням приписів ст. 267.2.1 п. 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Отже, аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах об`єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Проаналізувавши інформацію щодо розрахунку середньоринкової вартості транспортних засобів (легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів) для цілей оподаткування судом встановлено, що середньоринкова вартість авто визначається виходячи з типу, марки, моделі, року випуску та пробігу автомобіля.

Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про середньоринкову вартість автомобіля позивача.

Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 820/1392/17, від 05 червня 2018 року у справі № 813/3995/16, від 03 квітня 2018 року у справі № 804/112/17, від 13 березня 2018 року у справі № 826/93000/16.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив Верховний Суд у даній справі, для встановлення фактичних обставин справи, суди попередніх інстанцій повинні були встановити належність транспортного засобу позивача до об`єктів оподаткування транспортним податком за 2016 рік шляхом встановлення його середньоринкової вартості на підставі інформації Мінекономрозвитку наданої контролюючому органу щодо транспортних засобів, які в силу підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України є об`єктом оподаткування транспортним податком за 2016 рік.

Як вбачається з листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.02.2016 року вих. № 3252-08/4797-03 центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку на виконання п. 13 Методики здійснено розрахунок середньоринкової вартості легкових автомобілів (т. 2 а.с. 42-47). Вказаний розрахунок містить дані стосовно автомобіля LAND ROVER, модель DISCOVERY SPORT, з об`ємом двигуна 2,2 літра, тип двигуна - внутрішнього згорання, тип пального дизель, строк експлуатації якого до одного року, проте не містить відомостей про пробіг транспортного засобу.

Колегія суддів зазначає, що податковим органом інформація щодо пробігу авто належного позивачу не встановлювалась, що унеможливлює розрахунок середньоринкової вартості належного позивачу транспортного засобу, доказів протилежного відповідачем суду не надано.

На запит суду апеляційної інстанції щодо надання інформації про розрахунок середньоринкової вартості належного позивачу автомобілю для цілей оподаткування транспортним податком у 2016 році Міністерство економічного розвитку і торгівлі України листом від 28.02.2019 року №3805-05/22353-05 повідомило, що через відсутність даних про фактичний пробіг автомобіля LAND ROVER, модель DISCOVERY SPORT, з об`ємом двигуна 2,2 літра, дизель, 2016 року випуску, надати конкретну інформацію щодо його середньоринкової вартості немає можливості. Також повідомлено, що розрахована за допомогою калькулятора середньоринкова вартість вказаного автомобіля з урахуванням нормативного середньорічного пробігу 27 тис.км. становила 1085080,50 грн. (з ПДВ).

В свою чергу, відповідно до договору купівлі-продажу №071/16А від 26.08.2016, укладеного між ТОВ "Авто Граф М" та позивачем, а також довідки Територіального сервісного центру № 6342 від 05.05.2017р. № 31/20/2-101, ціна придбання транспортного засобу марки LAND ROVER, модель DISCOVERY SPORT 2.2 становить 1031000,00 грн. (т. 1 а.с. 13-19, 34).

Вищевказаний договір надавався позивачем податковому органу під час процедури адміністративного оскарження.

Тобто вартість придбаного позивачем у 2016 році автомобіля становила менше ніж 750 мінімальних заробітних плат станом на 01.01.2016 року.

Отже відповідачем як суду першої, так суду апеляційної інстанції не було надано доказів, що середньоринкова вартість автомобіля позивача становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (в редакції закону від 24.12.2015 році), а за наявними в матеріалах справи доказами, наданими позивачем, вартість автомобілю позивача станом на час придбання (2016 рік) складала 1031000,00 грн.

Таким чином, відповідачем недоведено, що автомобіль позивача є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25.03.2019 року по справі №808/3521/16.

Згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.01.2019 року по справі №755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.

З огляду на зазначене, беручи до уваги висновки і мотиви з яких Верховним Судом скасовано попередні судові рішення, які згідно ч. 5 ст. 353 КАС України є обов`язковими при новому розгляді справи, колегія суддів дійшла висновку, що вартість придбаного позивачем у 2016 році автомобіля становила менше ніж 750 мінімальних заробітних плат.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.02.2016 року вих. № 3252-08/4797-03 містить відомості про автомобіль LAND ROVER, модель DISCOVERY SPORT, тип двигуна - внутрішнього згорання, тип пального дизель, з об`ємом двигуна 2,2 літра. В той час як об`єм двигуна транспортного засобу, який належить позивачу складає 2179 куб. см., що не відповідає вказаним у даному розрахунку даним.

Мінекономрозвитку не вказує на наявність норми закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, з якого б вбачалася можливість застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів, які визначені в переліку, затвердженому Мінекономрозвитку.

Підстави застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів, нормами закону не обґрунтовані.

Положення статті 4 ПК України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України).

Враховуючи те, що технічні характеристики автомобіля, зазначеного у листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.02.2016 року вих. № 3252-08/4797-03, не співпадають з технічними характеристиками автомобіля позивача, колегія суддів не вбачає підстав для застосування вказаного розрахунку при визначенні середньоринкової вартості автомобіля позивача, що свідчить про неправомірність нарахування позивачу транспортного податку за 2016 рік.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.11.2018 року у справі № 822/2687/17.

Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача обов`язку сплачувати транспортний податок у 2016 році.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року по справі №820/2094/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області №1126/13-03-03 від 23.12.2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Гуцал М.І. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений 14.06.2019 року.