Справа № 348/614/19
Суддя: Флоряк Д. В.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/614/19

14 червня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді: Флоряк Д.В.,

секретаря: Дмитрук С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 21.03.2019 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про скасування постанови серії ДПО18 №221741 від 13.03.2019 р. про накладення адміністративного стягнення.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13.03.2019 року поліцейським СРПП №1 Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області була винесена постанова серії ДПО18 №221741 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Згідно висновків поліцейського, він (позивач) 13.03.2019 року о 09 год 10 хв, керуючи автомобілем марки «CHEVROLE AVEO", д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Надвірна по вул. майдан Шевченка порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 «в`їзд заборонено». Оскаржувану постанову вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки при її винесенні поліцейським допущено порушення вимог Конституції України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, так як постанова не вмотивована і не підтверджена доказами зібраними відповідно до вимог закону, які б свідчили про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1ст. 122 КУпАП. Зазначає, що 13.03.2019 року в м Надвірна по вул. майдан Шевченка на парковці, яка розташована біля магазину «Захід» та адміністративного приміщення ОУПФУ був припаркований його автомобіль марки «CHEVROLE AVEO", д.н.з. НОМЕР_1 . Близько 09 год 10 хв до нього підійшов поліцейський і, спитавши чий це автомобіль, попросив надати йому водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, після чого повідомив, що ним порушено вимоги дорожнього знаку 3.21 і тоді ж виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП. З твердженнями поліцейського він не погодився і пояснив останньому, що його автомобіль був припаркований, а не рухався дорогою; дорожній знак знаходиться на початку вулиці і забороняє рух в напрямку ринку з понеділка по суботу з 07:00 год до 17:00 год , а на в`їзді на саму парковку знаку 3.21 не має і попросив надати докази порушення ним вимог дорожнього знаку під час його дії. Однак, його заперечення щодо вчинення адміністративного правопорушення були проігноровані, будь-яких фактичних доказів вчинення правопорушення поліцейський не надав. Крім того зазначає, що в оскаржуваній постанові не зазначено, який саме пункт ПДР України ним було порушено, і в той же час поліцейським не надано доказів того, що він порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 «рух заборонено». За таких обставин, правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності ґрунтується лише на суб"єктивній думці працівника поліції. Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО №18 №221741 від 13.03.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Капак В.М. в судове засідання подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також просить долучити до матеріалів справи квитанцію про оплату послуг адвоката на суму 700 грн.

Відповідач в жодне судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, у зв"язку з чим на підставі ч.3 ст.205, ч.3 ст.268 КАС України справу розглянуто у його відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Як вбачається із постанови серії ДПО18 № 221741 від 13.03.2019 року у справі про про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 . 13.03.2019 року о 09:10 год в м. Надвірна по вул. майдан Шевченка порушив вимогу дорожнього знаку 3.21 «в`їзд заборонено» ( а.с.3).

Вказаною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення як порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Главою 19 КУпАП передбачено, що у разі виявлення адміністративного правопорушення посадова особа органу Національної поліції має право розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та за результатами такого розгляду винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Ст. 33 КУпАП передбачає, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Як встановлено судом, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача було винесено постанову серії ДПО18 №221741 від 13.03.2019 р. у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП з формулюванням фабули правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Дорожній знак «В`їзд заборонено» відповідно до п. 8.4. «в» ПДР України відноситься до групи заборонних знаків, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі. В зоні дії знаку 3.21 "В`їзд заборонено" забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою:

- запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом;

- запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8;

- рганізації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо;

- апобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9;

- запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).

В судовому засіданні встановлено, що при в`їзді на саму парковку знаку 3.21 «В`їзд заборонено» не має, що підтверджується світлинами, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.5-6).

Відповідно до ч.2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Згідно ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до Наказу МВС від 07.11.2015 р. № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі» - пунктом 4 розділу 1 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Також відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Ч.5 ст.258 КУпАП прямо зобов`язує працівника патрульної поліції скласти протокол про адміністративне правопорушення в тому випадку, якщо особа оспорює вчинення нею адміністративного правопорушення, а саме дана норма вимагає наступне: «Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, крім випадків коли порушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови про адміністративне правопорушення».

Такі ж вимоги містяться у пункті 3 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства Внутрішніх справ №1376 від 06 листопада 2015 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року №1496/27941.

Однак, поліцейським дана вимога законодавства повністю проігнорована, оскільки позивач оспорював під час складення постанови допущене ним правопорушення.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Отже, пояснення особи, свідків та засоби фото- і кінозйомки, відеозапису та ін. є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, не надано доказів і суду під час розгляду даної справи.

Крім того, постанова складена з порушенням вимог закону, оскільки в ній не зазначене якими нормами правил дорожнього руху це регламентується.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення, не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що відповідачем на вимогу суду відзиву у встановлені Законом строки, або інших доказів правомірності складання оскаржуваної постанови надано не було, доказів порушення позивачем вимог дорожнього знаку 3.21 «В"їзд заборонено» не надано, правомірність своїх дій та правомірність прийняття оскаржуваної постанови не доведено.

Суд звертає увагу на те, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху України працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, однак як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №217756 від 26.01.2019 року - протокол про адміністративне правопорушення інспектором поліції не складався, свідки не допитувались, відео з нагрудної чи іншої службової камери інспектора суду не надано.

Крім того, позивач категорично заперечує факт скоєного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Всі вище наведені порушення з боку відповідача, на думку суду є безперечними підставами для скасування оскарженого рішення посадової особи.

Із зазначеного вище вбачається, що оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

За цих обставин, суд вважає, що підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не має, а тому його адміністративний позов підлягає до задоволення.

Із оскаржуваної позивачем постанови вбачається, що вона винесена 13.03.2019 року, а за захистом своїх прав позивач звернувся в суд 21.03.2019 року, тому відповідно до ст. 122 КАС України строк звернення до адміністративного суду ним не пропущено.

Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Згідно ст. 1 Закону України від 20.12.2011 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Оскільки, позивач є юридично не обізнаною особою, то він був змушений звернутись за юридичною допомогою, а саме за складання адвокатом процесуальних документів а представництво інтересів в суді, на що витратив власні кошти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

20.03.2019 року між адвокатом Капаком В.М. та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 2812019 ( а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи, правова допомога позивачу надавалася на підставі попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат та становить 1500 грн. ( а.с.7), однак згідно квитанції № 05/2019 від 05.06.2019 року, долученої до матеріалів справи судові витрати по справі становлять 700 грн.

За змістом норм ст. 132 ч.1 і 2 КАС України, судові витрати складаються в тому числі з витрат, пов`язаних з розглядом справи, - витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 ч. 2 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до ст.139 ч.1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З врахуванням викладених вище обставин суд вважає необхідним вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити в сумі 700 грн., яка складається з надання послуг щодо ознайомлення з матеріалами справи та складання позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 7, 33, 122, 222, 247, 251, 252, 258, 263, 283 КУпАП, ст.ст. 122,229, 132,134,139,241-246, 250, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 221741 від 13.03.2019 року відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департеманту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 700 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Надвірнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Флоряк Д.В.