Справа № 820/4232/15
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 червня 2019 року

Київ

справа №820/4232/15

адміністративне провадження №К/9901/11883/18,К/9901/11887/18, К/9901/11889/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного реєстратора прав на нерухоме майно-приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець Олена Миколаївна на постанову Харківського окружного адміністративного суду в складі судді Самойлової В.В. від 22.10.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Тацій Л.В., Григорова А. М., Подобайло З.Г. від 21.04.2016 у справі №820/4232/15 за позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області Бабкіної Тетяни Сергіївни, Державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець Олени Миколаївни, треті особи: Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_2 , Відділ Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області про визнання дій протиправними,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач), звернувся до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області Бабкіної Тетяни Сергіївни по внесенню відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про зареєстровану земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 за відсутності заяви її власника ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії Державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області Бабкіної Тетяни Сергіївни по здійсненню державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 ;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 шляхом закриття Поземельної книги із скасуванням кадастрового номера цієї земельної ділянки;

- скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець Олени Миколаївни від 10 жовтня 2014 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за ОСОБА_3 .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2015, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016 по справі № 820/4232/15 позов задоволено.

В касаційних скаргах Державний реєстратор прав на нерухоме майно-приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М., Відділ Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області та ОСОБА_2 просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування касаційної скарги заявники вказують на те, що ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_2 , яку він придбав за договором купівлі-продажу, укладеним із ОСОБА_3 10.10.2014. Після укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_2 фактично користується вказаною земельною ділянкою, побудував на ній житловий будинок, в якому мешкає. Вважають правомірною державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 за ОСОБА_3 10.10.2014. Заявники касаційної скарги також вказують на те, що реєстрація земельної ділянки здійснена за заявою ОСОБА_3 та наданого ним пакету документів, в тому числі, постанови Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2014, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2014 у справі № 820/8648/14.

В поданому заперечені позивач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016 залишити без змін, а касаційні скарги - без задоволення.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

У ході розгляду справи судами встановлено, що ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 , виданого Управлінням Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області 12 жовтня 2012 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02664, на підставі розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 19.07.2012 № 514, належала земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 .

На підставі договору купівлі - продажу від 29 жовтня 2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1417, ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_1 вказану земельну ділянку, площею 0,100 га, що знаходиться на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області (за межами населеного пункту), кадастровий номер НОМЕР_1 .

Отже, згідно даних, відображених у вказаних документах, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області (за межами населеного пункту), кадастровий номер НОМЕР_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва.

Відомості про зареєстровану земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 були, згідно вимог п. 4 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державний земельний кадастр", автоматично перенесені до Державного земельного кадастру, підтвердженням цього є відкриття Поземельної книги на дану земельну ділянку за заявою

ОСОБА_4 Запис про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 в Поземельній книзі не скасовувався, в Державному земельному кадастрі наявні відомості про зазначену земельну ділянку.

З матеріалів справи судом також встановлено, що 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до відділу Держземагенства Дергачівському районі Харківської області із заявою про отримання Витягу з державного земельного кадастру щодо належної земельної ділянки.

На дану заяву відділом Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області направлено на ім`я позивача лист від 03.04.2015 за №2018-31-03-1223/0-15, в якому останній повідомив, що земельна ділянка для ведення садівництва, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , має перетин з іншою земельною ділянкою з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка перебуває у власності іншої особи. На даний час це питання вирішується у судовому порядку, а тому у відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області не має можливості надати витяг на вказану ділянку.

Одночасно позивачу запропоновано звернутися до відділу за отриманням Витягу після остаточного рішення суду.

При цьому, судом встановлено, що фактичною підставою для відмови у наданні витягу на вказану земельну ділянку, слугувало рішення державного реєстратора по реєстрації 10 жовтня 2014 року права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за ОСОБА_3 .

Також судами встановлено, що 25 жовтня 1996 року на підставі рішення Малоданилівської селищної Ради народних депутатів від 8 жовтня 1996 року №285 ОСОБА_3 видано Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована на території АДРЕСА_1 серії НОМЕР_4.

Зазначена вище земельна ділянка має наступні межі: від А до Б - землі Малоданилівської селищної ради ( 20.00), від Б до В - землі гр. ОСОБА_5 (50.00), від В до Г - землі гр. ОСОБА_6 (20.00), від Г до Д - землі ОСОБА_7 , від Д до А - землі гр. ОСОБА_8 , (50.00).

При цьому, кадастровий номер вказаній земельній ділянці не присвоювався.

До Державного земельного кадастру на підставі заяви ОСОБА_3 , наданої ним технічної документації із землеустрою, ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015 по справі № 820/8648/14, якою було залишено без змін постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 (визнано протиправним рішення державного кадастрового реєстратора від 24.02.2014), внесені зміни до відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1

Так, згідно даних Витягу з Державного земельного кадастру на підставі поданих ОСОБА_3 документів, Держаним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області Бабкіною Т.С . 10 жовтня 2014 року зареєстровано земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,1 га, розташовану в АДРЕСА_1 .

При цьому, на момент реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 за ОСОБА_3 до бази даних Державного земельного кадастру були внесені відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_1 , що підтверджується відкриттям Поземельної книги на дану земельну ділянку, яка була відкрита за заявою

ОСОБА_4 Запис про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 в Поземельній книзі не скасовувався, в Державному земельному кадастрі наявні відомості про зазначену земельну ділянку.

Судом апеляційної інстанції також зазначено, що географічно вказані земельні ділянки (з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_1 ) є однією земельною ділянкою.

Вважаючи, що діями та рішенням про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 за ОСОБА_3 , яка перебуває у межах земельної ділянки, що належить позивачу на праві власності, порушуються її права, остання звернулась до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що технічна документація на встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), яка стала підставою для здійснення державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 , містить кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1 , тобто кадастровий номер земельної ділянки, яка є власністю ОСОБА_1 Отже, суди дійшли висновку, що здійснення відповідачем державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 , яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , не відповідає вимогам технічної документації на встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Суди також вказали про безпідставність доводів заявників про те, що державний реєстратор, вчиняючи оскаржувані дії та приймаючи оскаржуване рішення у даній справі, діяв, в тому числі, на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 р. у справі 820/8648/14, оскільки предметом спору у даній справі було конкретне рішення державного від 24 лютого 2014 року №РВ-014, яким ОСОБА_3 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, з тих підстав, що межі земельної ділянки, про реєстрацію якої поставлено питання, перетинаються з іншою земельною ділянкою, зареєстрованою на іншу фізичну особу з кадастровим номером НОМЕР_1 . Судами зазначено, що вказаним судовим рішення реєстратор не зобов`язувався вчинити будь-які дії щодо реєстрації земельної ділянки, а отже постанова Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 у справі 820/8648/14 не була підставою для здійснення реєстрації.

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень; далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Ураховуючи те, що географічно вказані земельні ділянки (з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_1 ) є однією земельною ділянкою, та те, що право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано на позивача та ОСОБА_2 Верховний Суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 28 серпня 2018 року у справі №820/8219/15 (провадження №11-582апп18) та від 11 вересня 2018 року у справі №817/2398/15 (провадження №11-354апп18), і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від такого висновку.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За нормами частини третьої статті 3 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 5 частини першої стаття 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Згідно зі статтею 354 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Таким чином, судові рішення підлягають скасуванню у повному обсязі із закриттям провадження у даній справі.

Відповідно до статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1).

Відповідно до частини першої статті 239 Кодексу, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись статтями 345, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Державного реєстратора прав на нерухоме майно-приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець Олени Миколаївни, Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року по справі № 820/4232/15 скасувати.

Провадження у справі № 820/4232/15 закрити.

Роз`яснити позивачеві, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук ,

Судді Верховного Суду