Справа № 813/2581/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3878/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 813/2581/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління МВС у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

суддя в 1-й інстанції - Коморний О. І.,

час ухвалення рішення - 20.02.2019 року, 10:52 год.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 01.03.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління МВС у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати Наказ ГУМВС України у Львівській області від 06 листопада 2015 року № 826 о/с про звільнення її з органів внутрішніх справ у запас збройних сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів); зобов`язати поновити її на посаді інспектора відділу державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Львів ГУМВС України в Львівській області або на іншій рівнозначній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ, органах поліції та стягнути з відповідачів на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Також позивач заявила клопотання про розподіл понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмір 12000 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Наказ ГУМВС України у Львівській області від 06 листопада 2015 року № 826 о/с в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , інспектора відділу державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Львів ГУМВС з органів внутрішніх справ у запас збройних сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів). Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Львів ГУМВС України в Львівській області з 07 листопада 2015 року. Стягнено з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2017 року по 20 лютого 2019 року в сумі 66899, 09 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3110,40 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства звернено до негайного виконання. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржила рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року в частині розподілу судових витрат, покликаючись на те, що відмовляючи в розподілі судових витрат, суд першої інстанції неповно дослідив докази, що підтверджують понесені витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу, неправильно встановив обставини справи щодо факту наявності документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині розподілу судових витрат між сторонами. Апелянт вказує на те, що вона надала докази розміру понесених судових витрат та просила здійснити їх розподіл при ухваленні рішення, відповідачами не подавалось клопотання про зменшення розміру судових витрат, а тому суд першої інстанції неправомірно відмовив в розподілі судових витрат між сторонами. Крім того, оскаржуючи рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року в частині відмови в розподілі судових витрат, апелянт понесла судові витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 6400 грн., що підтверджується відповідними доказами. Враховуючи наведене, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 813/2581/18 в частині відмови у розподілі судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Представник позивача (апелянта) - ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні питання про розподіл судових витрат неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні питання про розподіл судових витрат та ухвалити нове судове рішення, яким позов у цій частині задовольнити.

Представник відповідача - ГУ МВС у Львівській області - Гордюк Є. - К. О. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Відмовляючи в розподілі судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивач ОСОБА_3 не надало жодних доказів того, що вона є адвокатом, а також тим, що представник позивача не заявила клопотання про стягнення з відповідачів судових витрат.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Ч.3 ст.134 КАС України передбачає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з п.6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 КАС України.

Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Ст. 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 цього Закону інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 та Адвокатське об`єднання «Ґранд Ґруп Партнере» в особі керуючого партнера, адвоката Буляндри Х. В. уклали договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №0017-а, предметом якого згідно з пп.1.1 п.1 є надання професійної правничої (правової) допомоги в справі про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.п.3.1 п.3 договору вартість послуг об`єднання становить 800 грн. за годину надання професійної правничої (правової) допомоги.

Згідно з Розрахунком розміру наданої професійної правничої (правової) допомоги адвокат Буляндра Х. В. надала позивачу такі види професійної правничої (правової) допомоги: ознайомлення та вивчення матеріалів справи, юридична консультація, аналіз законодавства та судової практики, підготовка процесуальних документів (а апеляційна скарга на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду), участь в судових засіданнях.

Загальна кількість годин, затрачених адвокатом Буляндрою Х. В. на надання професійної правничої допомоги у цій адміністративній справі на підставі поданих доказів, становить 15 годин; з врахуванням розрахунку 800 грн. за годину надання професійної правничої (правової) допомоги вартість наданих послуг становить 12000 грн.

Вид та обсяг наданих послуг підтверджується, приєднаними до матеріалів справи розрахунком розміру наданої професійної правничої (правової) допомоги у справі №813/2581/18, актом наданих послуг від 02 жовтня 2018 року, підписаним керуючим партнером Адвокатського об`єднання «Ґранд Ґруп Партнере» адвокатом Буляндрою Х. В. та Шкільною Л. З.

Факт оплати наданих послуг, тобто здійснення позивачем відповідних витрат, підтверджується рахунком-фактурою №01-10/01 від 01 жовтня 2018 року на суму 12000 грн. та квитанцією про оплату наданих послуг № ПН1841 від 02 жовтня 2018 року на суму 12000 грн.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ст.134 КАС України не передбачено імперативної вказівки щодо форми документа про детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також зазначення затраченого часу на складання відзиву та інших процесуальних документів, чи вчинення інших дій. Особа для підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу має надати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, але не детальний хронометраж кожної дії, що входить до складу таких робіт (послуг).

Таким чином, в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відшкодування судових витрат понесених позивачем на професійну правову допомогу в розмірі 12000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновком суду першої інстанції про те, що представник позивача не заявила клопотання про стягнення з відповідачів судових витрат, оскільки такий спростовуються матеріалами справи, а саме: позивач просила суд вирішити питання про розподіл цих судових витрат при ухваленні рішення у клопотанні про приєднання до матеріалів справи доказів понесених судових витрат від 18 грудня 2018 року, а також така вимога містилась у відповіді на відзив від 04 лютого 2019 року.

Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції як на підставу для відмови у розподілі судових витрат на те, що представник позивача Петрик О . В. не надала жодних доказів того, що вона є адвокатом, оскільки як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_3 у судових засіданнях 01 серпня 2018 року та 28 листопада 2018 року здійснювала представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції. Разом з тим, у спірних правовідносинах мова йде про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, зафіксованих в акті наданих послуг від 02 жовтня 2018 року, а не стягнення витрат, пов`язаних з представництвом у суді.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення судових витрат.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в розподілі судових витрат прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення в цій частині; в решті рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, повно встановлено обставини справи, і відповідно до ст.316 КАС України таке необхідно залишити без змін.

Крім того, оскаржуючи рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року в частині відмови в розподілі судових витрат, позивач понесла судові витрати за професійну правничу допомогу, надану під час апеляційного розгляду цієї адміністративної справи в розмірі 6400 грн., що підтверджується розрахунком розміру наданої професійної правничої (правової) допомоги у справі №813/2581/18 (апеляційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 року), актом наданих послуг від 21.03.2019 року, рахунком-фактурою №21/03/02 від 21.03.2019 року та квитанцією про оплату №ПН1244, а тому вказані витрати відповідно до приписів ст.134,139 КАС України, на думку колегії суддів, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 139, 242, 243, 246, 250, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 813/2581/18 в частині відмови в розподілі судових витрат скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу, надану під час апеляційного розгляду адміністративної справи № 813/2581/18 у розмірі 6400 (шість тисяч чотириста) грн.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 813/2581/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 14 червня 2019 року.