Справа № 398/2494/18(2-іс/1140/101/18)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2019 року м. Дніпросправа № 398/2494/18(2-іс/1140/101/18)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

апеляційну скаргу заступника начальника Управління Держпраці у Кіровоградській області Харченко Оксани Вадимівни

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року (головуючий суддя Кармазина Т.М.)

у справі № 398/2494/18

за позовом ОСОБА_3

до заступника начальника Управління Держпраці у Кіровоградській області Харченко Оксани Вадимівни,

про скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до заступника начальника Управління Держпраці у Кіровоградській області Харченко Оксани Вадимівни, в якому просив скасувати постанову № КР1289/383/ТД-ФС від 03 липня 2018 року про накладення штрафу у розмірі 223380,00 грн. на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України за порушення вимог ст.24 КЗпП України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки відповідача про порушення позивачем ст. 24 КЗпП України, а саме: фактичний допуск до роботи ОСОБА_6. та ОСОБА_5 без оформлення трудового договору є помилковими та упередженими, зробленими без повного з`ясування обставин справи та їх аналізу у відповідності до вимог чинного законодавства України, оскільки, з ОСОБА_5 . ним укладено цивільно-правовий договір про надання послуг. Водночас ОСОБА_6 не має з ним жодних відносин, вона є подругою ОСОБА_5 , яка зайшла до останньої в диспетчерську службу таксі «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Суд встановив, що на момент інспекційного відвідування правовідносини між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_5 оформлені цивільно-правовою угодою про надання послуг і вимоги трудового законодавства на них не поширювалися.

За висновком суду, позивач не використовував найману працю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у розумінні абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, їхні взаємовідносини не носили характеру трудових відносин, не регулювалися Кодексом законів про працю України, а позивач не виступав щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 роботодавцем та не мав обов`язку укладати з ними трудовий договір.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - заступник начальника Управління Держпраці у Кіровоградській області Харченко Оксана Вадимівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач посилається на правомірність та обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення, оскільки, в ході проведення інспекційного відвідування за місцем фактичного здійснення господарської діяльності позивача ( АДРЕСА_1 , готель «ІНФОРМАЦІЯ_2») встановлено, що за даною адресою знаходиться диспетчерська служба таксі «ІНФОРМАЦІЯ_1», на час перевірки у приміщенні знаходився ОСОБА_3 та два працівники - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Від надання письмових пояснень ФОП ОСОБА_3 відмовився, надав договір про надання послуг, укладений з ОСОБА_5 . Згідно письмових пояснень ОСОБА_5 , вона працює з 03.06.2018, виконує роботу диспетчера, режим роботи: з 9.00 до 21.00 год. Як вказує відповідач, праця за цим договором не була юридично самостійною, а здійснювалась у межах діяльності торгівельного павільйону з систематичним виконанням трудових функцій, що підтверджується чітким визначенням робочого часу, також в договорі не зазначено умови оплати праці. Відповідно до пояснення ОСОБА_6 вона з 16.06.2018 проходить стажування у ФОП ОСОБА_3 , виконує роботу диспетчера з 9.00 до 14.00 год. без оформлення трудового договору, що свідчить про порушення позивачем ч.ч. 1, 3 ст.24 Кодексу законів про працю (не укладення трудового договору з працівниками).

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечують. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_3 з 04.03.2013 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом його діяльності - надання послуг таксі. 30.07.2018 припинив підприємницьку діяльність (а.с.6, 97-98).

19 червня 2018 року на підставі наказу від 15.06.2018 № 737, направлення на проведення інспекційного відвідування, головним державним інспектором праці Управління Держпраці у Кіровоградській області здійснено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3. з питань додержання законодавства про працю, за фактичним місцем здійснення ним господарської діяльності - АДРЕСА_1 , готель «ІНФОРМАЦІЯ_2», за результатами якого складено акт № КР1289/383/АВ від 19.06.2018 (а.с.7, 9-11, 51).

Згідно висновків цього акту інспектором праці встановлено порушення позивачем ч.ч.1, 3 ст.24 Кодексу законів про працю (не укладення трудового договору з працівниками).

Зокрема, в акті зазначено, що за адресою вул. Луначарського буд.10, кім. 504, готель «ІНФОРМАЦІЯ_2», знаходиться диспетчерська служба таксі «ІНФОРМАЦІЯ_1», на час перевірки у приміщенні знаходився ОСОБА_3 та два працівники - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3. надані до перевірки два договори, з яких з`ясувалося, що з ОСОБА_5 позивачем оформлений договір про надання послуг. Громадянкою ОСОБА_6 заповнено лист-опитування.

Такий лист-опитування до акту не долучений, втім матеріали справи містять письмові пояснення від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , датовані 19.06.2018 (а.с.52, 53).

19.06.2018 інспектором праці складено припис №КР1289/383/АВ/П від про усунення порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 , з вимогою інформувати про його виконання до 19.07.2018 року (а.с.8).

Розгляд справи про накладення штрафу призначено на 03.07.2018, про що позивача повідомлено телефонограмою від 26.06.2018 (а.с.12).

03.07.2018 розглянувши матеріали перевірки, заступником начальника Управління Держпраці у Кіровоградській області Харченко О.В. винесена постанова № КР1289/383/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_3. за порушення вимог ст.24 КЗпП України, на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 223 380,00 грн. (а.с.14).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд, переглядаючи судове рішення у відповідності до вимог ст.308 КАС України, погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже, підставою для притягнення фізичної особи - підприємця, який використовує найману працю, до відповідальності на підставі ч.2 ст.265 КЗпП України є встановлений факт відсутності трудових відносин між цією особою та працівником при умові фактичного виконання працівником трудових функцій.

Стосовно правовідносин позивача з гр. ОСОБА_6 доводи відповідача фактично обмежені обставинами, наведеними в письмовому поясненні від 19.06.2018.

Судом першої інстанції надано правову оцінку цим поясненням, в якості належного доказу поясненням не прийняті, оскільки, як встановлено судом, бланк цих пояснень ОСОБА_6 заповнила на пропозицію інспектора праці та внесла у них відомості про виконання нею роботи, як стажера, що не відповідали дійсності.

Це підтверджено і поясненнями допитаної судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_5 , яка зазначила, що під час перевірки до неї зайшла подруга ОСОБА_6 , яка не має жодних відносин з позивачем.

З огляду на те, що вказані обставини відповідачем не спростовані, а також приймаючи до уваги, що під час проведення інспекційного відвідування відповідачем не було встановлено будь-яких фактів, які б свідчили, що вказана особа здійснювала певні трудові функції (виконувала роботу, надавала послуги) у позивача, зокрема,: не встановлено характеру виконуваної роботи, розпорядку її діяльності, наявності робочого місця, оплати праці, апеляційний суд вважає, що наявність письмового пояснення, складеного від імені гр. ОСОБА_6 , відповідно до ст.76 КАС України не може бути достатнім доказом порушення позивачем ч.3 ст. 24 КЗпП України.

Стосовно правовідносин позивача з гр. ОСОБА_5 , судом встановлено, що 03.06.2018 між позивачем (Замовник) та ОСОБА_5 (Виконавець) укладений договір про надання послуг, згідно п.2.1 якого Виконавець, за зверненням Замовника, надає комплекс зазначених у цьому пункті послуг (а.с.16-17).

20.06.2018 ФОП ОСОБА_3 (замовник) та ОСОБА_5 (Виконавець) підписаний акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору від 03.06.2018, згідно якому виконавцем надані послуги: інформація замовника про загальні вимоги перевізника, що обумовлюють надання послуг перевезення. Враховуючи обсяг наданих послуг, узгоджена винагорода Виконавця становила 200,00 грн. (а.с.111).

Про проведені між позивачем та ОСОБА_5 розрахунки свідчить видатковий касовий ордер від 20.06.2018 на суму 200,00 грн. (а.с.107).

За даним фактом 11.12.2018 до Олександрійської державної податкової служби Олександрійського управління Головного управління ДФС у Кіровоградській області позивачем поданий податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за ІІ квартал 2018 року (а.с.109).

З приводу означеного договору відповідачем вказано, що цей договір має ознаки трудового договору, який має укладатись відповідно до норм трудового законодавства, тому позивачем здійснено фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, для вирішення спірних відносин в межах даної справи підлягає з`ясуванню питання наявності ознак трудових правовідносин між позивачем та вказаною фізичною особою, яка була залучена до надання обумовлених відповідним цивільно-правовим договором послуг.

Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За визначенням в ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін (ч.2 ст.21 КЗпП України).

Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України (ч.1 ст.24 КЗпП України).

Виходячи з аналізу наведених норм, трудовий договір характеризується, зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов`язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов`язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.

При цьому, здійснення трудової діяльності відбувається в межах норм і правил внутрішнього трудового розпорядку, визначених роботодавцем, а працівник за виконану роботу систематично отримує заробітну плату відповідно до тарифної сітки або схеми посадових окладів, що затверджені роботодавцем.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Так, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: зокрема, громадянином і організацією (суб`єктом господарської діяльності) на виконання першим певної роботи (договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Таким чином, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

За цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрий визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

В спірному випадку, з огляду на предмет укладеного позивачем з ОСОБА_6 договору про надання послуг від 03.06.2018 і фактичні дії означених осіб на виконання цього договору, апеляційний суд погоджується з позивачем та судом першої інстанції про помилковість аргументів відповідача про трудовий характер відносин між позивачем та фізичною особою.

Доводи відповідача, що надання послуг за вказаним договором є фактичним виконанням трудових функцій, суд вважає необґрунтованими, оскільки діючим законодавством не встановлено обов`язку суб`єктів підприємницької діяльності укладати лише трудові договори, а недійсність вказаного цивільно-правового договору не є предметом даного позову.

Виходячи з встановлених у справі обставин, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що позивач не використовував найману працю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , їхні взаємовідносини не носили характеру трудових відносин, не регулювалися Кодексом законів про працю України, і позивач не виступав щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 роботодавцем, відповідно, в діях позивача відсутній склад порушення, визначений ч.3 ст.24 КЗпП України.

З огляду на вищевикладене, висновки відповідача про порушення позивачем вимог трудового законодавства в частині допуску працівників до роботи без укладення трудового договору є помилковими, тому постанова про накладення штрафу є протиправною.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника начальника Управління Держпраці у Кіровоградській області Харченко Оксани Вадимівни залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року у справі № 398/2494/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко