Справа № 0940/39/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року№ 857/4872/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Мікули О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у справі №0940/39/19 (суддя Шумей М.В., м.Івано-Франківськ) за його позовом до керівника Коломийського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області Кирика Івана Васильовича та Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до керівника Коломийського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області Кирика І .В . (далі - керівник управління; ГУДФС відповідно) та Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції ГУДФС в Івано-Франківській області (далі - ОДПІ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 №Ф-71109-17 (далі - Вимога).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги наводить норми матеріального права, зокрема статтю 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) та вказує, що окремі в ній положення є неконституційними. Зазначає, що єдиною підставою для нарахування та сплати єдиного внеску є виключно дохід (прибуток) отриманий від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Положення ж у згаданій вище статті про те, що здійснювати платежі необхідно і у випадку неотримання доходу, скаржник вважає незаконними.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав. Проте ним подано клопотання про заміну сторони відповідача з ОДПІ на її правонаступника ГУДФС.

Виходячи із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) від 11.06.2019 ОДПІ на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» реорганізована шляхом приєднання до ГУДФС. Згідно цього ж витягу 10.05.2019 до Єдиного державного реєстру внесено запис за №11003087 про припинення юридичної особи - ОДПІ.

Відтак, з урахуванням положень статті 52 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) необхідно замінити відповідача його правонаступником.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 311 КАС, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Разом з тим, позивачем подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням в судовому засіданні іншого суду. Розглянувши вказану заяву апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки апелянтом не подано жодних доказів на підтвердження наведених у ній обставин.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на відсутність підстав для скасування Вимоги.

Такі висновки суду першої інстанції є вірними з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до витягу з ідентифікаційних даних наявних в базах даних податкового органу та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 25.10.2006 зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП).

Основний вид діяльності згідно КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права (а.с.27-28, 34-39).

Згідно з витягу з облікової картки платника податків позивача заборгованість по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄВ) станом на 31.10.2018 складає 17776,54 грн (а.с.31).

У зв`язку із вказаною заборгованістю відповідачем було прийнято оскаржувану Вимогу (а.с.9).

Вважаючи вказану Вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки позивач за вказаний у ній період не отримував доходу від здійснення підприємницької діяльності, останній звернувся до суду із цим позовом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено у Законі (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. (пункт 2 частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до приписів частини першої статті 4 Закону платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (тобто, фізичні особи - підприємці) (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 (особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності) та 5-1 (члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Частиною другою статті 6 Закону визначені обов`язки платника єдиного внеску, серед яких обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1), подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4).

Згідно з частиною третьої цієї ж статті Закону обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону.

За змістом частини четвертої статті 8 Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 9 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону).

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом встановлена «Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженої наказом Міністерства фінансів України (далі -Міністерство) 20.04.2015 №449 (у редакції наказу Міністерства від 04.05.2018 №469; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Інструкція).

Згідно із вимогами Закону та Інструкції на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Положеннями статті 25 Закону та пункту 3 розділу VI Інструкції визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно здодатком 6до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу (пункт 4 Розділу VI Інструкції).

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Відповідно до витягу з ідентифікаційних даних наявних в базах даних органів ДФС, ОСОБА_1 з 26.10.2006 зареєстрований, як ФОП (найменування ВЕД: Діяльність у сфері права). Заборгованість по сплаті ЄВ станом на 31.10.2018 складає 17766,54 грн.

19.12.2018 позивач отримав від ГУДФС (Коломийське управління Вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати ЄВ у розмірі 17766,54 грн.

З матеріалів справи видно, що, недоїмка з ЄВ у позивача виникла у зв`язку з нарахуванням органом доходів і зборів мінімального страхового внеску за грудень 2016 року, 2017 рік та три квартали 2018 року.

Згідно даних інформаційної системи контролюючого органу, сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 31.10.2018 становила 17766,54 грн.

Таким чином, зважаючи на викладені правові норми, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції за якими орган доходів і зборів обґрунтовано збільшив в інтегрованій картці позивача недоїмку з ЄВ за грудень 2016 року, 2017 рік та три квартали 2018 року на суму 17766,54 грн сформував і направив скаржникові спірну Вимогу, оскільки у разі якщо ФОП, яка застосовує загальну систему, не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄВ, встановленої Законом. При цьому, сума ЄВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Отже, наявність у відповідача підстав для виставлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄВ не була спростована позивачем.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Допустити заміну відповідача Коломийську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Івано-Франківській області її правонаступником - Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 12 червня 2019 року.