Справа № 160/1080/19
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2019 року м. Дніпросправа № 160/1080/19

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,
за участю позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року, (суддя суду першої інстанції Лозицька І.О.), прийняте у письмовому провадженні в м. Дніпро, повне судове рішення складено 13.03.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості про скасування наказу та про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :
04 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправними та скасувати накази Нікопольського міськрайонного центру зайнятості №НТ171220 від 20.12.2017 року та №НТ180523 від 23.05.2018 року в частині призначення позивачу допомоги по безробіттю відповідно до ч. 3 ст. 23, ч. 2, 4 ст. 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» без врахування положень ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а також страхового стажу у період часу з 21.05.2001 року 31.03.2015 року та перерви страхового стажу з поважних причин з 18.02.2013 року по 01.12.2017 року; визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку розміру допомоги по безробіттю відповідно до ч.1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за період з 20.12.2017 року по 14.12.2018 року, включно; зобов`язати відповідача провести перерахунок і виплату позивачу допомоги по безробіттю відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 08 дня після реєстрації в державній службі зайнятості з розрахунку 1280 грн. на 1 місяць, за період з 20.12.2017 року по 31.12.2018 року включно в розмірі 1440 за 1 місяць, з урахуванням виплачених сум, як для особи, у якої страховий стаж протягом 12 місяців, який передував реєстрації особи як безробітної, становив не менше 6 місяців.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що у період часу з 06.03.2008 р. по 31.03.2015 р. позивач отримувала пенсію по інвалідності, та такий період включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску; припинення зайнятості, як фізичної особи-підприємця, 14.02.2013 р. відбулось з поважних причин у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за особою з інвалідністю І групи, а право на допомогу по безробіттю зберігається, також, у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості, як безробітна. Таким чином, у період часу з 18.02.2013 р. по 01.12.2017 р. позивач вважає, що мала перерву страхового стажу з причини здійснення догляду за особою з інвалідністю І групи, яка є поважною, та вказані обставини змусили позивача позбавитись статусу фізичної особи - підприємця, який з 06.03.2008 р. по 31.03.2015 р. і так був формальним, оскільки позивач, хоча і була зареєстрована як фізична особа - підприємець, проте, не працювала і не отримувала доходу з поважних причин у зв`язку із наявністю інвалідності, а тому, не зобов`язана була сплачувати страхові внески в силу положень ст. 21 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. Також позивач вказує, що відповідно до постанов правління Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за № 132 від 19.01.2017 р. та за № 149 від 15.12.2017 р. мінімальний розмір допомоги по безробіттю для осіб, зазначених у частині першій статті 22 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, з 01.04.2017 р. по 31.12.2017 р., становив 1280 грн., з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. - 1440 грн. Виходячи із вищевказаних положень нормативно-правових актів, позивач має право на отримання допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду для категорії осіб, зазначеної у частині першій статті 22 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовано тим, що під час реєстрації позивача в центрі зайнятості позивач повідомила, що у період з 21.05.2001 року по 14.02.2013 року займалась підприємницькою діяльністю, у період з 06.03.2008 року по 31.03.2015 року отримувала пенсію по інвалідності, у період з 18.02.2013 року по 01.12.2017 року отримувала державну допомогу за здійснення догляду за інвалідом І групи. У відповіді Державного реєстру відсутня інформація про сплату по особі позивача єдиного соціального внеску у період з 01 січня 2011 року. Довідка ОК 5, копію якої позивач подала разом зі зверненням, з Пенсійного фонду України, являє собою індивідуальні відомості щодо доходу та сплати внесків та є аналогом такої інформації Державного реєстру на паперовому носії. В означеному документі відсутня інформація про сплату позивачем внесків впродовж 2008-2012 років. Довідка про отримання ОСОБА_1 компенсації за надання соціальних послуг ОСОБА_2 у період з 18.02.2013 року по 01.12.2017 року, яка була видана 22.03.2018 року Управлінням праці та соціального захисту населення, не може слугувати підтвердженням поважної причини перерви страхового стажу позивача, оскільки ця перерва настала значно раніше означеного періоду. Відтак, допомога по безробіттю позивачу у мінімальному розмірі призначена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Від позивача на адресу суду надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких позивач зазначила, що вона має право на отримання допомоги по безробіттю у розмірі не меншому за мінімальний розмір встановлений правлінням Фонду для категорії осіб, зазначеної у частині першій статті 22 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Позивач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзову на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом Нікопольського міськрайонного центру зайнятості № НТ171218 від 18.12.2017 року ОСОБА_1 надано статус безробітного.

Наказом Нікопольського міськрайонного центру зайнятості № НТ171220 від 20.12.2017 року ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю, без урахування страхового стажу, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 22, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" протягом 360 календарних днів з 20.12.2017 року по 14.12.2018 року.

Також, наказом Нікопольського міськрайонного центру зайнятості № НТ171220 від 20.12.2017 року скорочено виплату допомоги по безробіттю.

Наказом Нікопольського міськрайонного центру зайнятості № НТ180523 від 23.05.2018 року розпочато (поновлено) виплату допомоги до безробіттю з 20.12.2017 року та наказом № НТ181217 від 17.12.2018 року припинено виплату допомоги по безробіттю з 15.12.2018 року.

24.04.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості з заявою про здійснення перерахунку виплати допомоги по безробіттю, починаючи з 8 дня після реєстрації в центрі зайнятості з розрахунку мінімального розміру допомоги по безробіттю, встановленого постановою КМУ № 149 від 15.12.2017 року для осіб, зазначених у частині першій статті 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", тобто для осіб, у яких страховий стаж протягом 12 місяців, який передував реєстрації особи як безробітної, становив не менше 6 місяців, у розмірі 1440 гривень в місяць.

Листом від 04.05.2018 року № 660 Нікопольським міськрайонним центром зайнятості роз`яснено позивачу , що період часу з вересня 2013 року до листопада 2017 року, не відноситься до страхового стажу, який береться для розрахунку допомоги по безробіттю. Перерви страхового стажу з поважних причин, як вказує в своїй заяві заявник, не було, оскільки, згідно Форми ОК-5 з Пенсійного фонду України, наданого до центру зайнятості, останнім періодом зайнятості, з якого заявником, як фізичною особою - підприємцем, сплачувались внески до Фонду державного соціального страхування на випадок безробіття, є 2007 рік. В період часу, з 2008 року до лютого 2013 року заявник не сплачувала страхові внески до Фонду загальнообов`язкового соціального страхування на випадок безробіття. Одержувати компенсацію, як особа працездатного віку, яка здійснює догляд за інвалідом 1-ї групи, заявник почала з лютого 2013 року. В період часу з 06.03.2008 р. до 31.03.2015 р., отримувала пенсію по інвалідності. Для перевірки цих періодів центри зайнятості використовують відомості персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування в установленому законодавством порядку. Згідно Форми ОК-5 з Пенсійного фонду України з 06.03.2008 р. заявником не сплачувались страхові внески до Фонду на випадок безробіття з пенсії по інвалідності. Припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за власним рішенням можна вважати аналогічним звільненню за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.

На вказане рішення лист від 04.05.2018 року № 660 Нікопольського міськрайонного центру зайнятості, позивачем подана скарга до Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 24.05.2018 року.

Листом Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 11.06.2018 року № 12/04-1867 повідомлено позивача про допомогу по безробіттю призначено з 20.12.2017 року як застрахованій особі (без урахування стажу) тривалістю не більше 360 календарних днів протягом двох років, відповідно до частин 2, 3, 4 статті 22 та частини 3 статті 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" у мінімальному розмірі. Рішення про скорочення виплати допомоги по безробіттю на період з 20.12.2017 р. по 19.03.2018 р. відмінено наказом по Нікопольскому МРЦЗ від 22.05.2018 року та виконано перерахунок на відповідний період.

Судом встановлено, що у період з січня по липень 2018 року, ОСОБА_1 отримувала допомогу по безробіттю у розмірі 544,00 грн., у серпні 2018 року 544,01 грн. та у грудні 2018 року 245,68 грн.

Вважаючи дії відповідача по розрахунку та призначенню їй допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі протиправними позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, виплата допомоги по безробіттю ОСОБА_1 призначена та проводилася відповідно до чинного законодавства про зайнятість, оскільки, у період роботи позивача з 21.05.2001 року по 14.02.2013 року не підтверджено сплату страхових внесків, що унеможливлює зарахування вказаного періоду до страхового стажу, а перерва страхового стажу з поважних причин, позивачем підтверджено лише у період з 18.02.2013 року по 01.12.2017 року довідкою Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 22.03.2018 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна. Поважними причинами є зокрема: здійснення догляду непрацюючою працездатною особою за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, а також за пенсіонером, який за експертним медичним висновком потребує постійного стороннього догляду;

Застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб:

до 2 років - 50 відсотків;

від 2 до 6 років - 55 відсотків;

від 6 до 10 років - 60 відсотків;

понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру:

перші 90 календарних днів - 100 відсотків;

протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків;

у подальшому - 70 відсотків.

Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі, одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 613 від 15.06.2015 року (далі Порядок).

Так, відповідно до п. 2 Порядку, допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу.

Відповідно до п. 3 Порядку, страховий стаж обчислюється центрами зайнятості за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 2011 року, з урахуванням:

1) за період з 01 січня 2011 року - страхового стажу, обчисленого центрами зайнятості за даними Державного реєстру.

Страховий стаж у календарному місяці зараховується як повний місяць страхового стажу, якщо за даними Державного реєстру сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків не менша, ніж мінімальний страховий внесок, незалежно від фактично відпрацьованих днів.

У разі реєстрації особи як безробітної в місяці звільнення страховий стаж зараховується до дня реєстрації;

2) проходження служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), особами рядового та начальницького складу, які проходили військову службу у військових частинах та органах, які виплачують грошове забезпечення, зараховується на підставі довідки (довідок) з військового комісаріату, військової частини або іншого формування, утвореного відповідно до законів України, яке виплачує грошове забезпечення, про строки проходження служби, які включаються до страхового стажу, у періодах після запровадження страхування на випадок безробіття, а саме починаючи з 13 січня 2009 року;

3) періоду роботи громадян України в інших країнах, що зараховується до страхового стажу відповідно до міжнародних договорів України, які передбачають взаємне визнання страхового стажу, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

4) трудового стажу, що обчислюється в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, і за який до 01 січня 2011 року нараховано та/або сплачено страхові внески до Фонду:

періоди трудових відносин, у тому числі проходження альтернативної (невійськової) служби, що підтверджуються трудовою книжкою;

періоди виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, що підтверджуються копіями договору та актів виконаних робіт (наданих послуг) за умови сплати страхових внесків;

періоди провадження підприємницької діяльності та/або забезпечення себе роботою самостійно за умови сплати страхових внесків.

До страхового стажу також враховуються періоди відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій (за винятком пенсії по інвалідності).

Для перевірки цих періодів центри зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості (далі - регіональні центри зайнятості) використовують відомості персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування в установленому законодавством порядку;

5) періодів, що прирівнюються до страхового стажу:

трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом, у тому числі трудовий стаж до 01 січня 2001 року, набутий у країнах, з якими укладено міжнародні договори України, що передбачають взаємне визнання трудового стажу, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

строк проходження військової служби військовослужбовцями, зазначеними в підпункті 2 пункту 1 цього розділу, до запровадження страхування на випадок безробіття в разі звільнення зі служби за станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію за умови реєстрації в установленому порядку в центрах зайнятості протягом місяця з дня взяття на облік у військовому комісаріаті, для інших осіб - з дня звільнення. Якщо протягом зазначеного періоду військовослужбовці не зареєструвалися в центрі зайнятості з поважних причин (хвороба громадянина, смерть близьких родичів (чоловіка, дружини, батьків, дітей, братів, сестер, онуків, діда, баби), догляд за хворою дитиною віком до 14 років), що підтверджено відповідними документами, особа має право зареєструватися в установленому порядку в центрі зайнятості в наступний робочий день після закінчення строку дії поважної причини;

6) періодів, що включаються до страхового стажу як періоди, за які сплачено страхові внески, виходячи з розміру мінімального страхового внеску:

період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

період, коли застрахована особа отримувала виплати за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування:

відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - отримання страхових виплат втраченого заробітку у зв`язку з втратою працездатності, пенсії по інвалідності, отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною) та по вагітності і пологах;

відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - отримання пенсії по інвалідності.

Аналогічні приписи містить і ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до якої Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Отже, чинним законодавством встановлено, що розмір допомоги по безробіттю обраховується в залежності від страхового стажу за останні 12 місяців, що передують зверненню особи за призначенням відповідної допомоги. При цьому, страховий стаж у календарному місяці зараховується як повний місяць страхового стажу, якщо за даними Державного реєстру сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків не менша, ніж мінімальний страховий внесок, незалежно від фактично відпрацьованих днів. В свою чергу, період, що становить 12 місяців, які передують дню реєстрації особи як безробітної, що використовується для обчислення страхового стажу, продовжується на період дії поважних причин перерви страхового стажу, зазначених у підпункті 2 пункту 2 розділу III цього Порядку, у разі, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалася в установленому порядку в центрі зайнятості як безробітна. Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Як зазначає позивач, період перерви страхового стажу з поважних причин позивача становить з 18.02.2013 року по 01.12.2017 року, протягом вказаного часу позивач здійснювала догляд за інвалідом І групи, вказаний період підтверджений довідкою Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 22.03.2018 року.

Як зазначає відповідач, з чим погодився і суд першої інстанції, вказаний період перерви страхового стажу не може вважатись таким, що мав місце з поважних підстав, оскільки перерва страхового стажу розпочалась значно раніше, а саме з 2008 року, оскільки ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа підприємець та перебуваючи на загальній системі оподаткування не підтвердила факт сплати єдиних внесків з 2008 2012 роки.

Таким чином, враховуючи те, що позивач у період з 2008 року по 2012 рік, в період отримання пенсії по інвалідності та перебуваючи на обліку як фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування, повинна була, але не сплачувала страхові внески, до страхового стажу не може зараховуватись вказаний період. Відповідно і період перерви страхового стажу з 18.02.2013 року по 01.12.2017 року не може бути врахований як період перерви страхового стажу з поважних причин.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що виходячи зі змісту наведених вище правових норм вбачається, що порушення страхувальником, в даному випадку фізичною особою підприємцем, вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків, зокрема, шляхом не сплати страхових внесків за себе, має негативні наслідки для такої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для зміни або скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року в адміністративній справі №160/1080/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай