Справа № 480/1260/19
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2019 р. Справа №480/1260/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Соп`яненка О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що отримав вимогу відповідача від 15.03.2019 про сплату боргу з єдиного внеску. Вважає її протиправною. Позивач зареєстрований з 2001 року як фізична особа-підприємець. Є пенсіонером з 1994 року та отримує пенсію за вислугу років. На момент вступу в дію Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вже досяг пенсійного віку, який був передбачений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - 60 років. На підставі ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є звільненим від сплати єдиного внеску. З оскаржуваної вимоги неможливо встановити , за який період здійснено нарахування та з яких підстав. Договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування він не укладав. Вимога про сплату боргу не є належним документом, оскільки відтиск печатки на ній проставлено не відповідачем, а його структурним підрозділом - управлінням у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області.
Просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3718-25 від 15.03.2019.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 2001 року. Позивач отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ". При досягненні пенсійного віку не реалізував право на отримання пенсії за віком, тому не звільнений від сплати єдиного внеску відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в редакції, чинній до 01.01.2018. Листом від 18.10.2018 Державна фіскальна служба надала повноваження на виконання певних функцій, передбачених Податковим кодексом України, законодавством з питань сплати єдиного внеску начальнику управління у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області Куріцькому Р.В. Просить відмовити в задоволенні позову.
У відповіді на відзив позивач вказав, що відповідач звільнення від сплати ЄСВ ставить в залежність від наявності в електронній базі відомостей щодо платника, а не від наявності визначених законом підстав. Зазначив, що з 01.01.2018 статтю 4 Закону №2264-VI викладено в новій редакції. Дана норма чітко встановила, що незалежно від виду пенсії, яку отримує особа, вона звільняється від сплати ЄСВ за себе у разі досягнення пенсійного віку. Суд в даному випадку може застосувати принцип зворотньої дії закону в часі, оскільки він покращує становище позивача.
З наданого відповідачем розрахунку вбачається, що він здійснив нарахування ЄСВ за 1 квартал 2018 року, що суперечить позиції відповідача та закону. Кошти, які були сплачені позивачем у 2014 році не відображені в розрахунку заборгованості та не враховані відповідачем. Позивач є інвалідом, тому підстави нараховувати ЄСВ відсутні. Делегування певних повноважень від юридичної особи до її структурного підрозділу та конкретній особі не може здійснюватись на підставі листа.
У запереченні відповідач зазначив, що при адміністрування податків та зборів відповідач керується виключно діючим законодавством. На спірні правовідносини принцип зворотньої дії закону не може поширюватись. Сплачені у 2014 році кошти не має можливості звірити з наданими позивачем квитанціями не має можливості, оскільки в квитанціях практично не відображені цифри, дата та інша інформація. На підставі листа ДФМ був виданий наказ від 19.10.2018, яким начальнику управління у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області Куріцькому Р.В. надані повноваження на виконання певних функцій, передбачених ПК України, законодавством з питань єдиного внеску.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є фізичною особою-підприємцем з 19.01.2001 року (а.с. 11,14). Перебуває на спрощеній системі оподаткування (а.с. 15).
З 2010 року є пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (а.с. 17).
15 березня 2019 року ГУ ДФС у Сумській області сформовано вимогу №Ф-3718-25 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 12 976,09 грн. (а.с. 13).
Згідно розрахунку боргу по єдиному внеску заборгованість виникла у травні 2014 року. Єдиний внесок, який нараховувався за період з І кварталу 2014 року по І квартал 2018 року погашався частинами в порядку примусового виконання в межах виконавчого провадження. Станом на 14.03.2019 сума недоїмки становила 12 976,09 грн (а.с. 35-38).
Позивачу в період з 2014 по І квартал 2018 року нараховувався єдиний внесок як фізичній особі-підприємцю, який перебуває на спрощеній системі оподаткування. При цьому у вказаному періоді позивач отримував пенсію за вислугу років та досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У зв`язку з тим, що позивач отримував пенсію за вислугу років, а не пенсію за віком, відповідачем не застосовувались до нього положення ч. 4 ст. 4 Закону України № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення від сплати єдиного внеску.
Пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску відносить фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
За приписами частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсіонером визнається особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом (абзац 22 статті 1).
Відповідно до ст.2 Закону України "Про пенсійне забезпечення"державними пенсіями є трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Розглядаючи у системному взаємозв`язку вказані норми та положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, досягнення пенсійного віку (визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV) є загальним страховим ризиком, який поруч із інвалідністю, вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.
У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.
Однак визначення статусу «пенсіонера за віком» передбачає необхідність отримання особою саме страхової виплати у формі пенсії. Водночас, із проаналізованих положень законодавства не можна зробити висновок про пряму нормативну вказівку щодо обов`язкового виду страхової виплати, яку повинна отримувати особа, що досягла пенсійного віку, для застосування норми про звільнення від сплати єдиного внеску.
Сьогоднішній стан системи пенсійного забезпечення, яке здійснюється в межах солідарно-накопичувальної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (першого-другого рівнів), не передбачає прямого взаємозв`язку між розміром сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що розраховується і сплачується виходячи з нормативного закріплення бази у статті 7 Закону № 2464-VI, та розміром пенсійних виплат.
Водночас, зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між особистою участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат. А тому, частина четверта статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачає сплату єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні віку, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно на добровільних засадах.
Віджповідно до ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.
Обраний особою, яка досягла пенсійного віку, вид пенсії може зумовлювати різницю у підходах до визначення її правового статусу лише у межах питань призначення і виплати відповідного виду пенсії.
Частинами першою та другою статті 24 Конституції України визначено загальний стандарт рівності та заборони дискримінації, що є важливим елементом забезпечення верховенства права. Так, цими нормами визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивну, обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належним та необхідним. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.
Таким чином, різний вид пенсії, обраний згідно із законодавством особами, які досягли пенсійного віку (встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV), не може вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо застосування звільнення від сплати єдиного внеску для непрацездатних осіб одного й того ж виду.
Також слід звернути увагу на те, що Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» перше речення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI було викладено у новій редакції: «Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.»
В аспекті внесених змін слід відзначити, що запропонована редакція текстуально більш чітко окреслює коло осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску, залежно від настання страхових ризиків, зумовлених досягненням пенсійного віку (загального, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, або спеціального, що зумовлює призначення пенсії за віком) та отриманням особою інвалідності, незалежно від виду призначеної та виплачуваної особі страхової виплати чи соціальної допомоги.
Таким чином, якщо фізична особа - підприємець мала право на пенсію за віком, але вибрала пенсію за вислугу років, то така фізична особа - підприємець має право на звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки вибір виду пенсії не позбавляє набутого права, що пов`язане з певним віком.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року, прийнятій у справі 814/779/17, який відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковим для врахування судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг пенсійного віку, встановленого ст. 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в період, у якому була нарахована йому недоїмка. В цей період він не втратив право на пенсію за віком, а лише скористався правом вибору виду отримуваної пенсії, тому не повинен сплачувати єдиний внесок. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування позивачу єдиного внеску, тому вимога №Ф-3718-25 від 15.03.2019 визнається судом протиправною та підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Сумській області від 15 березня 2019 року №Ф-3718-25 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 12 976,09 грн.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко