Справа № 619/1789/19
Суддя: Калиновська Л. В.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №619/1789/19
провадження №2-а/619/44/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2019 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Калиновської Л.В., за участю секретаря судового засідання Суржкової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УПП в Полтавській області, поліцейського сержанта поліції Сергеєва Ростислава Євгеновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області із позовною заявою до УПП в Полтавській області, поліцейського сержанта поліції Сергеєва Ростислава Євгеновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 04 травня 2019 року він керував автомобілем «Лексус 470» реєстраційний номер НОМЕР_1 . О 17 годині 30 хвилин був зупинений відповідачем у справі в Полтавській області с. Циганському по вул. Київській 43. Увімкнувши відповідні сигнали фар, він зупинився та вийшов з автомобілю, не розуміючи причину зупинки, працівник поліції підійшов та вказав, що позивач перевищив швидкісний режим. У подальшому перевірив документи на право власності на автомобіль та роздрукував постанову про накладення штрафу, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. При оформленні вказаної постанови позивачу не були роз`яснені в повному обсязі права, якими позивач міг би скористатися, не з`ясовані всі необхідні дані для складання постанови. Позивач вважає що постанова є необгрунтованою та незаконною, оскільки у дійсності вказаного адміністративного правопорушення він не скоював, будь-які докази на підтвердження факту скоєння ним відповідного правопорушення відповідачем на його прохання не надано. Копію вказаної постанови позивачеві було передано одразу після роздрукування. Крім того, відповідач вніс виправлення в постанову кульковою ручкою. Також в п. 9 постанови зазначено, що « до постанови додається...» проте нічого не було додано та нічого крім постанови не було оформлено. Більш того позивачем було заявлено, що розгляд вказаної постанови він бажаю провести територіально за місцем реєстрації, проте в цьому-було відмовлено. На прохання позивача надати для огляду хоча б технічний пристрій, яким начеб то зафіксовано перевищення швидкості, поліцейський вказав, що воно зафіксовано і цього достатньо. Позивач неодноразово звернувся щоб подивитися хоча б на планшет, де відбувалась фіксація розгляду, проте поліцейський трохи не впустивши його з рук на землю, зазначив, що це інформація, яку не можна показувати та поскаржився, що весь день в нього з рук випадають пристрої. З цього можна зробити висновок, що дані на планшеті недостовірні.
Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач - поліцейський роти №4 батальону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Сергеєв Ростислав Євгенович, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Надав до суду відзив, відповідно до якого просив повініть відмовити у задоволенні позовних вимог та провести розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:
Судом встановлено, що постановою УПП в Полтавській області сержантом поліції Сергєєвим Р.Є., серії ЕАВ №1124254 від 04.05.2019, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.
Відповідно до зазначеної постанови, ОСОБА_1 04.05.2019 о 17:28 год., в с. Циганське, вул. Київська, 43, керуючи транспортним засобом LEXUS GX 470, р/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 81 км/год, при цьому перевищував встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 31 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася пристроєм TruCam LTI 20/20 ТС000800.
Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23 цього Закону).
Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху(частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 .
У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділ 1 Інструкції).
Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, серед іншого, частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Отже, доводи позивача щодо складення постанови за місцем реєстрації, є безпідставними, оскільки, зважаючи на вищевказані норми, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Приписами ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями) визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).
Відповідно до п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Як слідує з оскаржуваної постанови, водій ОСОБА_1 04.05.2019 о 17:28 год., в с. Циганське, вул. Київська, 43, керуючи транспортним засобом LEXUS GX 470, р/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 81 км/год, при цьому перевищував встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 31 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася пристроєм TruCam LTI 20/20 ТС000800.
Судовим розглядом встановлено, що вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCам, що використовувався під час фіксації дій позивача, зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12, затверджений сертифікатом № UA-MI/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29.08.2012.
Наказом державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 100 від 19.02.2002, зареєстрованим Міністерством юстиції України 04.03.2002 за № 222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі № 972 від 14.06.2016, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно з п.п. 2.5 якого, сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.
Відповідно до п.2.6 Порядку, оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки, затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 №1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме: згідно з п. 1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, внесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.
Однак, засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх перевірки.
При цьому, суд вказує на те, що виключення з Державного реєстру на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 №1362 типу засобу вимірювальної техніки вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM, який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, не встановлює неможливість його використовувати.
Таким чином, оскільки прилад TruCам було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатації не обмежена нормами чинного законодавства України.
Крім того, можливість використання виробу TruCам LTI 20/20 виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявним в матеріалах справи, виданим державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, експертним висновком від 27.09.2018 № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.
Отже, суд приходить до висновку, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 ТС000800, може засвідчувати порушення швидкісного режиму, а тому може бути належним доказом у даній справі.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів.
На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення (перевищення встановленої швидкості), відповідачем надано фото з засобу TruCам LTI 20/20, на якому, нібито, зафіксований автомобіль позивача. У той же час, з інформації, що міститься на цьому фото вбачається, що швидкість автомобіля зафіксована на відстані 199,2 м, у зв`язку з чим, марку автомобіля та державний номерний знак на цьому фото відображений не чітко (розмито) та не дає змоги достовірно встановити цифрові та буквенні знаки, що на ньому зазначені, тобто, неможливо достовірно ідентифікувати автомобіль, відтак, даний знімок не може бути належним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
У матеріалах справи також відсутні будь-які інші документи, які б фіксували власне перевищення швидкості саме автомобілем LEXUS GX 470, р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Згідно з статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 цього ж Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Так, долучений до матеріалів справи DVD диск, на якому зафіксовано розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу за участі ОСОБА_1 , суд визнає неналежним доказом, оскільки даний відеозапис не містить даних вчинення останнім порушення п. 12.4 ПДР України.
Положеннями ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За ч. 2 ст. 62 Конституції України, правопорушник не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини у справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 06.12.1988) зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення. (п. 21 рішення)
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, зважаючи на те, що відповідачем, на якого, згідно з ст. 77 КАС України покладено обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення, не доведено факту допущення позивачем порушення п. 12.4 ПДР України, суд приходить до висновку, що оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення слід скасувати.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Щодо розподілу судових витрат, то на підставі ст. 139 КАС України у зв`язку із задоволенням адміністративного позову, а також враховуючи вимоги ст. 288 КУпАП (за умови оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа звільняється від сплати державного мита), суд дійшов до висновку про необхідність віднесення на рахунок держави судових витрат.
Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, суд,
УХВАЛИВ
Позовну заяву ОСОБА_1 до УПП в Полтавській області, поліцейського сержанта поліції Сергеєва Ростислава Євгеновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.
Постанову серії ЕАВ №1124254 від 04.05.2019 винесену УПП в Полтавській області сержантом поліції Сергєєвим Ростиславом Євгеновичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень - скасувати.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л. В. Калиновська