Справа № 480/673/19
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2019 р. Справа № 480/673/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Глазька С.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,
представника позивача - Заславської О.Є.,
представника відповідача - Райчука О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/673/19 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Головного управління Національної гвардії України про зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулася Військова частина НОМЕР_1 з позовною заявою до Головного управління Національної гвардії України, в якій просить зобов`язати Головне управління Національної гвардії України призначити службове розслідування по факту втрати майна підрозділами Національної Гвардії України на взводних опорних пунктах (ВОП № 2/11 ІФ, ВОП № 2/12 ІФ, ВОП №2/10 ІФ, ВОП № 3/4 Рів), що знаходяться на території Донецької області та повідомити про результати службового розслідування військову частину НОМЕР_1 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до спільного плану охорони обладнаних оборонних рубежів і районів, погодженого Міністром оборони України та тимчасово виконуючим обов`язки командувача Національної гвардії України від 23 липня 2015 року, взводні опорні пункти були взяті під охорону підрозділами Національної гвардії України. У січні 2019 року, перевіркою комісії Головної інспекції Міністерства оборони України було виявлено відсутність елементів на взводних опорних пунктах. Вищевказані взводні опорні пункти знаходилися під охороною підрозділів Національної гвардії України, в смузі відповідальності ЗСУ, а саме військової частини НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що інженерні споруди були передані військовій частині НОМЕР_1 вже з недоліками, що свідчить про те, що стан взводних опорних пунктів не відповідає їх первинному стану через неналежну охорону з боку підрозділів Національної гвардії України. У зв`язку із відсутністю елементів інженерних споруд, військова частина НОМЕР_1 , прийнявши смугу відповідальності, невзмозі виконувати завдань за призначенням у повному обсязі, а виявлені недоліки на взводних опорних пунктах підрозділами Національної гвардії України не усуваються, що свідчить про бездіяльність винних осіб щодо виконання ними службових обов`язків та бездіяльність щодо відшкодування завданих збитків.
Таким чином, позивач зазначає, що неусунення недоліків Національною гвардією України тягне за собою порушення економічних і оборонних інтересів держави, що у кінцевому рахунку веде до зниження боєздатності Збройних Сил України та нанесення шкоди національній безпеці України.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона була подана із порушенням вимог, встановлених ст. 160-161 КАС України, а саме, в позовній заяві не було наведено обґрунтування порушення з боку відповідача прав позивача та не надано відповідних доказів, а також не був сплачений судовий збір.
Ухвалою суду від 20.03.2019 продовжено позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 01.03.2019, на 15 днів з моменту отримання даної ухвали.
Ухвалою суду від 16.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 07.05.2019 було задоволено клопотання представника Головного управління Національної гвардії України про відкладення розгляду справи та проведення чергового судового засідання в режимі відеоконференції.
Беручи до уваги документально підтверджені факти проведення в установленому законодавством порядку Головним управлінням НГУ службового розслідування за вказаним вище фактом, відповідач просить суд звернути увагу на те, що на даний час відсутній предмет спору між сторонами у цій справі.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву.
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як зазначає позивач в позовній заяві, у січні 2019 року перевіркою комісії Головної інспекції Міністерства оборони України було виявлено відсутність елементів на взводних опорних пунктах (далі - ВОП). Вищевказані взводні опорні пункти знаходилися під охороною підрозділів Національної гвардії України, в смузі відповідальності Збройних Силах України. У зв`язку із відсутністю елементів інженерних споруд, військова частина НОМЕР_1 прийнявши смугу відповідальності, невзмозі виконувати завдань за призначенням у повному обсязі.
Позивач зазначає, що виявлені недоліки на взводних опорних пунктах підрозділами Національної гвардії України не усуваються, що свідчить про бездіяльність винних осіб щодо виконання ними службових обов`язків та бездіяльність щодо відшкодування завданих збитків, а відсутність елементів інженерних споруд, які знаходяться у смузі відповідальності військової частини НОМЕР_1 , свідчить про те, що пряма шкода заподіяна державі підрозділами Національної Гвардії України.
Таким чином, як зазначає позивач, неусунення недоліків Національною гвардією України тягне за собою порушення економічних і оборонних інтересів держави, що у кінцевому рахунку веде до зниження боєздатності Збройних Сил України та нанесення шкоди національній безпеці України.
Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, свою позицію обґрунтовує наступним.
Згідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) установлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 3 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.
Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому захист прав, свобод та інтересів є похідним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином, адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було реальним.

Наявність реального та безпосереднього порушення прав позивача як необхідної умови судового захисту висловлена Верховним Судом України у постановах від 22 березня 2016 року № п/800/484/15/21-557а16, 01 грудня 2015 року № 800/134/15/21-2247а15, 01 грудня 2015 року № 800/135/15/21-3222а15.

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а тому до адміністративного суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оскаржується.

Окрім того, зі змісту наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи інтересів, при цьому обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відтак, суд звертає увагу на те, що згідно з вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Позивач вважає, що в даному випадку порушуються як державні, так і його приватні інтереси, але у чому саме це полягає, позивач не повідомив, обмежившись лише загальними поняттями.

Так, зокрема, представник позивача в судовому засіданні не зміг зазначити чим саме оскаржуваною бездіяльністю відповідача порушуються саме права позивача, як на час розгляду справи, так і навіть у майбутньому.

Доводи позивача щодо порушення прав держави є безпідставними, оскільки з відповідними вимогами до суду звернувся саме позивач, доказів на підтвердження повноважень на представництво з вказаними вимогами від імені держави позивач не надав, а представник позивача в судовому засіданні не зміг зазначити.

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість вчинення відповідачем дій, які порушують права та законні інтереси позивача, а позивачем до суду не надано доказів оскарження таких неправомірних дій суб`єкта владних повноважень, можливість чого передбачена вищезазначеними нормами права.

Відповідно ст.139 КАС України судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, питання щодо повернення йому судових витрат у вигляді сплаченого судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 до Головного управління Національної гвардії України про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний18 червня 2019 року.

Суддя С.М. Глазько