Справа № 1340/5424/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4825/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Большакової О.О., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року про закриття провадження (головуючий суддя Гулик А.Г., м. Львів, повний текст складено 08.04.2019) по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» до виконавчого комітету Львівської міської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Львівська міська рада, фізична особа-підприємець Ящук Олексій Олександрович про визнання протиправними і скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Львівської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Олександровича в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.01.2018 № 72 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ФОП ОСОБА_2 адміністративного будинку за адресою: м. Львів, вул. Зелена 253» та визнати протиправним і скасувати дозвіл на виконання будівельних робіт № ЛВ 48, виданий 07.08.2018 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові ФОП ОСОБА_2 на будівництво адміністративного будинку за адресою: м. Львів АДРЕСА_1 вул. Зелена АДРЕСА_2 , вид будівництва - нове будівництво, код об`єкта 1220.9.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року провадження у справі закрито, з підстав передбачених п.1.ч.1 ст. 238 КАС України

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» оскаржило його в апеляційному порядку та просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року, а справу направити для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд вважає, що позов спрямований на захист порушених прав у сфері відносин права власності та земельних відносин Тобто, спір у справі з врахуванням суб`єктного складу учасників справи носить господарсько-правовий характер.

Враховуючи, що між сторонами і третіми особами на час розгляду цього спору відсутні будь-які судові спори, насамперед, в господарському і загальних судах щодо відшкодування відповідачами заподіяної матеріальної чи моральної шкоди, а даний спір не має характеру господарсько-право вого і не є похідним від такого, апелянт вважає, що даний спір підсудний адміністративному суду та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, керуючись такими нормами процесуального зако нодавства України, висновками і правовими позиціями ВСУ та наступними аргументами.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (Частина 1 статті 2 КАС України).

В частині 1 статті 4 КАС України зазначено, що у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

2) публічно-правовий спір - спір, у якому: - хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій:або - хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або - хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого пронесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

7) суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування. їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлін ських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повнова жень, або наданні адміністративних послуг;

8) позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністратив ного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суд;

9) відповідач - суб`єкт владних повноважень. а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача;

18) нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

19) індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк;

23) похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У даній нормі КАС України на відміну від поняття похідної позовної вимоги, не дано визначення поняття (дефініції, терміну) основної вимоги, проте, поняття основної позовної вимоги випливає із визначення предметної та суб`єктної юрисдикції судів: - цивільної - гл. 2 (ст. ст. 19-21 ЦПК України; - адміністративної - гл. 2 (ст. ст. 19-22 КАС України; - господарської - гл. 2 (ст. ст. 20-23 ГПК України).

Частиною 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності,крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;».

Відповідно до частини 2 даної статті юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; - 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства, - 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; - 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

А згідно з ч. 3 ст. 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

З огляду на це апелянт вважає, що відповідно до положень ст. 19 КАС України, визначальними умовами для встановлення публічно-правового характеру спору, його предметної юрисдикції і підсудності є такі: спір повинен бути між фізичною чи юридичною особою із суб`єктом владних повноважень; предметом спору має бути оскарження рішень (нормативно-правових актів чи індивідуаль них актів), дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; заявлені в адміністративному позові вимоги не можуть бути похідними від вимог у приватно правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду; коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (ст. 19 ЦПК України, ст. 20 ГПК України, тощо).

Завданням цивільного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Завданням господарського судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 1 статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках,

Тобто, предметом розгляду судів загальної юрисдикції можуть бути спори, які за своїм змістом мають публічно-правовий характер (реєстрація майна та майнових прав, інші реєстраційні дії), але є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав і такий спір вже перебуває на розглядів місцевому загальному суді з такими вимогами.

Отже, аналогічно, як і ст. 19 ЦПК України, так і ст. 20 ГПК України встановлено, що предметом розгляду господарських судів можуть бути спори, які за своїм змістом хоч і мають публічно-правовий характер (реєстрація або облік прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання не дійсними актів, що порушують такі права, реєстрація майна та майнових прав, інших реєстраційних дії, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права, але є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав(основний спір) і такий спір вже перебуває на розгляді в господарському суді з такими вимогами.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до питань місцевого значення належить регулювання міськими радами земельних відносин. Відповідно до пунктів «а» - «г» статті 12 Земельного кодексу України до повноважень міських рад належать розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Отже, органи місцевого самоврядування у вказаних правових відносинах є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції (нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу).

Такий правовий висновок міститься у рішенні Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 01.04.2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, п.1 ч. 1 ст. 17 КАС України, у якому визначено, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повнова жень щодо оскаржень його рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів. Аналогічних правових позицій, незважаючи на окремі відхилення, як правило, в основному дотримується у своїй практиці і Верховний суд України.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.

Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового.

Переглядаючи справу № 165/403/16-а (К/9901/17183/18) (провадження № 11-379апп18 - справа про визнання протиправним та скасування рішення Нововолинської міської ради Волинської області Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 вказала, що справа у якій спір про право відсутній, а дослідженню підлягає правомірність прийняття рішення органу місцевого самоврядування є публічно-правовим спором і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Аналогічні правові позиції і висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 від 06.06.2018 по справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), постанові Верховного Суду України по справі № 821/592/16 від 20.06.2018 та інших.

З урахуванням цього апелянт вважає, що відповідно до вимог ст. ст. 2, 4, 19 КАС та правових позицій спір під лягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за наявності таких умов: спір повинен бути публічно-правовим, тобто, спором між фізичною чи юридичною особою із суб`єктом владних повноважень (п. п. 1,2, 7, 9, 19, 23 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст.19 КАС України); предметом спору має бути оскарження рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України); заявлені в адміністративному позові вимоги не можуть бути похідними від вимог у приватно-правовому спорі та заявлені разом з ними у спорі, який вже знаходиться на розгляді іншого відповідного суду(п. п. 23 ч. 1 ст. 4, ч. 3 ст. 19 КАС України); для розгляду такого спору законом встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 19 КАС України).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 26.07.2006, укладеного між ТзОВ «Будівельно-монтажне підприємство побуту» (продавець) та гр. ОСОБА_2 (покупець), продавець передає у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити відповідно до умов договору будівлю складу загальною площею 164,2 кв. м., що позначена в плані земельної ділянки літерою «З-1», яка розташована за адресою: м. Львів АДРЕСА_3 . Зелена АДРЕСА_1 253.

Відповідно до договору оренди землі від 23.08.2007 Львівська міська рада (орендодавець) на підставі ухвали Львівської міської ради від 07.06.2007 «Про затвердження Положення про організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення у м. Львові» та ухвали Львівської міської ради від 10.05.2007 № 823 «Про користування ВАТ «Будівельно-монтажне підприємство побуту» земельними ділянками на вул. Зеленій, 253 у м. Львові надає, а ВАТ «Будівельно-монтажне підприємство побуту» (орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львові на вул. Зеленій, 253 для обслуговування виробничих будівель і споруд.

Ухвалою Львівської міської ради від 15.12.2011 № 1048 погоджено ФОП ОСОБА_2 місце розташування земельних ділянок та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вул. Зеленій, 253 у м. Львові для обслуговування виробничих будівель за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого признання за функцією використання землі промисловості.

Ухвалою Львівської міської ради від 10.11.2016 № 1228 вилучено за згодою з користування приватного акціонерного товариства «Будівельно-монтажне підприємство побуту» земельні ділянки площею 0,2464 га і площею 0,0268 га на вул. Зеленій, 253; затверджено фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на вул. Зеленій, 253 для обслуговування виробничих будівель за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого признання за функцією використання землі промисловості: площею 0,2464 га в оренду терміном на 10 років, площею 0,0268 га в оренду терміном на 5 років.

Згідно з договором оренди землі від 28.04.2017 Львівська міська рада (орендодавець) на підставі ухвали Львівської міської ради від 10.11.2016 № 1228 «Про затвердження фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на вул. Зеленій, 253 надає, а фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м.Львові на вул. Зеленій, 253 для обслуговування виробничих будівель і споруд.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.01.2018 № 72 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво ФОП ОСОБА_2 адміністративного будинку за адресою: АДРЕСА_2 і відповідно 07.08.2018 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові видано ФОП ОСОБА_2 дозвіл на виконання будівельних робіт № ЛВ 48, на будівництво адміністративного будинку за адресою: АДРЕСА_4 . Львів, вул. Зелена АДРЕСА_2 , вид будівництва - нове будівництво, код об`єкта 1220.9, які позивачем оскарженні.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

З огляду на це суд першої інстанції правильно вказав, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим і розглядати його за правилами адміністративної юрисдикції. Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, суд повинен з`ясовувати, у зв`язку з чим він виник, і за захистом яких прав чи інтересів особа звернулася до суду. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що згідно змісту позовної заяви випливає, що позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що договір укладений між третіми особами для обслуговування виробничих будівель з дотриманням обмежень, які полягають в наданні права на здійснення капітального ремонту, реконструкції, а не нового будівництва; орендар має право за згодою орендодавця зводити будівлі та споруди, проте такої згоди орендодавця Львівської міської ради немає; прийняття оскаржених рішень могло відбутись лише за письмовою згодою Львівської міської ради шляхом внесення змін у договір оренди землі; прийняттям оскарженого рішення виконком Львівської міської ради перевищив свої повноваження, оскільки укладення договорів оренди землі, зміна їх умов, віднесені до виключеної компетенції ради як орендодавця; третя особа ФОП ОСОБА_2 самочинно збудував каналізаційний колодязь на земельній ділянці, що перебуває у користуванні позивача, приєднався до каналізаційної системи позивача, без погодження та дозволу позивача використовує та руйнує належне позивачу майно (замощені асфальтно-бетонні площадки, внутрішні шляхи), використовує їх як дороги і проїзди.

З огляду на це суд першої інстанції вважав, що позов спрямований на захист порушених, на думку позивача, прав у сфері відносин права власності та земельних відносин. Тобто, спір у справі з врахуванням суб`єктного складу учасників справи носить господарсько-правовий характер, бо за правилами ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, а згідно з п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою вказаної статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Крім того, суд першої інстанції вважав, що позивач оспорює рішення відповідачів, які є правовими актами індивідуальної дії, такі правові акти породжують права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано, а позивач просить визнати протиправними та скасувати правові акти індивідуальної дії, учасником публічно-правових відносин щодо яких, він не був та, які не породжують для нього будь-яких прав чи обов`язків. Тобто відсутність у позивача, прав чи обов`язків у зв`язку із оскарженими рішеннями не породжує для останнього права на звернення із відповідним позовом у порядку адміністративного судочинства.

Однак, колегія суддів за такими доводами суду першої інстанції не погоджується.

Як уже зазначалось вище, товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» звернулось в суд з позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.01.2018 № 72 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ФОП ОСОБА_2 адміністративного будинку за адресою: м. Львів, вул АДРЕСА_5 Зелена АДРЕСА_2 »;

- визнати протиправним та скасувати дозвіл на виконання будівельних робіт № ЛВ 48, виданий 07.08.2018 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові ФОП ОСОБА_2 на будівництво адміністративного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , вид будівництва - нове будівництво, код об`єкта 1220.9.

Відповідно до положень вище загаданої ст. 19 КАС України, визначальними умовами для встановлен ня публічно-правового характеру спору, його предметної юрисдикції і підсудності є такі: спір повинен бути між фізичною чи юридичною особою із суб`єктом владних повноважень; предметом спору має бути оскарження рішень (нормативно-правових актів чи індивідуаль них актів), дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; заявлені в адміністративному позові вимоги не можуть бути похідними від вимог у приватно правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду; коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Завданням цивільного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Завданням господарського судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, дер жави.

Тобто, предметом розгляду судів загальної юрисдикції можуть бути спори, які за своїм змістом мають публічно-правовий характер (реєстрація майна та майнових прав, інші реєстраційні дії), але є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав і такий спір вже пере буває на розглядів місцевому загальному суді з такими вимогами.

Предметом розгляду господарських судів можуть бути спори, які за своїм змістом хоч і мають публічно-правовий характер (реєстраиія або облік прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, реєстрація майна та майнових прав, інших реєстраційних дії, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права|, але є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав(основний спір) і такий спір вже перебуває на розгляді в господарському суді з такими вимогами.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учас никами публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватного спору є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.

При цьому участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового.

Справа у якій спір про право відсутній, а дослідженню підлягає правомірність прийняття рішення органу місцевого самоврядування є публічно-правовим спором і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Аналогічні правові позиції і висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 від 06.06.2018 по справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), постанові Верховного Суду по справі № 821/592/16 від 20.06.2018 та інших.

З урахуванням суб?єктного складу та суті предмету дослідження у даному спорі суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку справа повинна розглядатись за правилами адміністративного судочинства, бо відсутня наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника спору.

Крім того, колегія суддів вважає некоректним покликання суду першої інстанції на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 13.06.2018 у справі № 816/421/17, від 22.08.2018 у справі №815/1568/16, від 20.09.2018 у справі №813/1076/17, 30.10.2018 у справі №813/3658/14, оскільки у справі №813/1076/17 та № 816/421/17 предметом оскарження була декларація про готовність об?єкта до експлуатації, та було зареєстроване право власності на такий об?єкт, у справі №815/1568/16 предметом оскарження була декларація на початок будівельних робіт, однак позивачем був співвласник будинку, у якому мало проводитись будівництво, а справа №813/3658/14 взагалі стосується податкового спору стягнення податкової заборгованості.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав застосовувати положення п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України та закривати провадження у справі, бо справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, бо висновки суду не відповідають обставинам справи, і судом порушено норми процесуального права, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 320, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» задовольнити, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року про закриття провадження по справі № 1340/5424/18 скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді О.О. Большакова

Н.М. Судова-Хомюк

повний текст складено 13.06.2019