Справа № 520/760/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 р. Справа № 520/760/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Калиновського В.А.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019, м. Харків, 61022 по справі № 520/760/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області

про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області (далі по тексту УПСЗН Балаклійської РДА Харківської області, відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 10.07.2018 р. про відмову у призначені та припинення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області в подальшому нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , І.Н. , щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщених осіб на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з 01.12.2017 року;

- звернути рішення суду в частині присудження виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області (64200, Харківська обл., м. Балаклія, пл. Ростовцева, 4) про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття судом рішення з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначила, що м. Золоте відноситься до переліку населених пунктів, де тимчасово не здійснюються повноваження органів державної влади України, та переліку населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. Таким чином, посилаючись на викладені доводи, вважає, що спірна відмова суб`єкта владних повноважень не може бути визнана судом обґрунтованою, а також, судом першої інстанції неповно з`ясовано питання, які були поставлені в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до паспортного документу серії НОМЕР_1 , виданого Золочівським МВ Первомайського МВУМВС України в Луганській області, є громадянкою України.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Відповідно до ст.4, 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VІІ від 20.10.2014 р. та положень Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ №509 від 01.10.2014 р., ОСОБА_1 було взято на облік у відповідному структурному підрозділі з питань соціального захисту населення, як особу, яка переміщена з району проведення антитерористичної операції, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 06.12.2016 року №2719.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області як внутрішньо переміщена особа з 25.12.2014 року.

Відповідно до розпорядження заступника начальника управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації від 01.02.2018 р. ОСОБА_1 було припинено виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01.02.2018 та нараховано суму переплати за період з 01.12.2017 по 31.01.2018 р., у зв`язку з наявністю житла, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення: вул. Войкова, буд. АДРЕСА_2 кв. АДРЕСА_3 5, м. Первомайськ, Луганської області.

Позивач, вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, звернулася до суду із відповідним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року у справі № 820/4101/18 позов задоволено; визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 01.02.2018 р. про відмову у призначенні та припинення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; зобов`язано Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області повторно розглянути питання з приводу призначення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою від 21.02.2018 р.

Листом від 31.08.2018 року №4975 УПСЗН повідомило старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області Шиндель В.А. про добровільне виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 820/4101/18.

Згідно відповіді УПСЗН від 30.10.2018 року № 6034 на звернення позивача щодо припинення соціальних виплат як внутрішньо переміщеній особі, розпорядженням начальника УПСЗН Балаклійської РДА від 10.07.2018 р. позивачу відмовлено у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності розпорядження відповідача від 10.07.2018 року, з огляду на те, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 в редакції від 02.12.2015 року не передбачає віднесення м. Золоте-5 ні до переліку населених пунктів, в яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, ні до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції хибними з огляду на таке.

Колегія суддів вказує на те, що підставою прийняття оскаржуваного розпорядження Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 10.07.2018 р. про відмову у призначені та припинення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, слугував висновок суб`єкта владних повноважень про те, що місце реєстрації позивача: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , м АДРЕСА_5 , Луганська обл., не входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком відповідача з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з абз.14 ч.1 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VІІ від 20.10.2014 р. внутрішньо переміщена особа має право на отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування.

Відповідно до ст.4 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. за № 505 затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок).

Як передбачено п.1 Порядку цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно пункту 2 цього Порядку, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно пункту 3 зазначеного Порядку, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) - 884 грн. на одну особу (члена сім`ї); для працездатних осіб - 442 грн. на одну особу (члена сім`ї). Загальна сума допомоги на сім`ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім`ї та не може перевищувати 2400 грн.

Порядок ведення обліку осіб, які переміщуються, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 № 509(надалі Порядок № 509), згідно з яким взяття на облік таких осіб здійснюється шляхом видачі довідки, яка видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що виплата допомоги здійснюється особам, які переміщуються як з тимчасово окупованої території, так і з районів проведення антитерористичної операції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 12.02.2019 року у справі №264/1712/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області як внутрішньо переміщена особа з 25.12.2014 року. Зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_6 .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Згідно статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон № 1669-VII) період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У пункті 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669-VII передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону № 1669-VII зобов`язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Золоте Золотівської міської ради.

Таким чином, колегія суддів вказує на те, що на момент прийняття спірного розпорядження м. Золоте згідно затвердженого переліку є територією, де проводиться антитерористична операція, а належне позивачу на праві власності житло, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , Луганська АДРЕСА_7 , тобто в районі проведення антитерористичної операції, не є підставою для відмови у призначенні адресної допомоги.

Посилання відповідача та суду першої інстанції на розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р, як на підставу для відмови у призначені та припиненні Гоготовій ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки вказаним розпорядженням затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, проте цей перелік не визначає населені пункти, які відносяться до районів проведення антитерористичної операції.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 липня 2018 року у справі № 222/250/15-а, від 5 вересня 2018 року у справі № 266/1167/17, від 13 листопада у справі № 264/365/17, від 13 грудня у справі № 226/227/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, приймаючи розпорядження Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 10.07.2018 р. про відмову у призначені та припинення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послугу, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, без дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про неправомірність розпорядження відповідача від 10.07.2018 року, з огляду на що останнє підлягає скасуванню.

При цьому, позовні вимоги позивача про зобов`язання Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області в подальшому нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , І.Н. , щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщених осіб на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з 01.12.2017 року, є похідними від першої позовної вимоги, а отже з огляду на висновки суду про неправомірність розпорядження підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у пункті 32 рішення по справі "Стреч проти Сполучного Королівства" (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування розпорядження Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 10.07.2018 р. про відмову у призначені та припинення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, є такими, що підлягають задоволенню.

Крім зазначеного, судом встановлено та підтверджується позивачем в апеляційній скарзі, що припинення виплати ОСОБА_1 зазначеної допомоги було здійснено Управлінням 01.02.2018 року, тому позовні вимоги про зобов`язання нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщених осіб на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з 01.12.2017 року по 01.02.2018 року, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

При цьому, позовні вимоги в подальшому нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщених осіб на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги спрямовані на майбутнє та у суду відсутні підстави вважати, що права та охоронювані законом інтереси позивача будуть порушуватись в подальшому суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню із прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 по справі № 520/760/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 10.07.2018 р. про відмову у призначені та припинення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , І.Н. , щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщених осіб на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з 01.02.2018 року.

Звернути рішення суду в частині присудження виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова З.О. Кононенко