Справа № 620/1259/19
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року Чернігів Справа № 620/1259/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.

за участі секретаря Демусенко А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Пуценко Т.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування припису і постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці в Чернігівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати припис відповідача про усунення порушень від 18.03.2019 №25-03-012/0161 та постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09.04.2019 №25-03-012/0249/114.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що громадянин Хамко ОСОБА_3 був направлений до позивача на працевлаштування на підставі направлення Прилуцької МРФ Чернігівського обласного центру зайнятості від 13.03.2019. При цьому ОСОБА_4 на підставі вказаного направлення з`явився 14.03.2019 після закінчення робочого часу. Йому було запропоновано з`явитись в інший день в робочий час для перевірки його знань та кваліфікації відповідно до вакансії електромеханіка. Для перевірки знань ОСОБА_5 було запропоновано ОСОБА_4 пройти таку перевірку з використанням комп`ютера та автомобіля іноземного виробництва. З цією метою йому було надано ноутбук з тестовою програмою, а також наданий автомобіль BMW, який із урахуванням вимог техніки безпеки та вимог правил охорони праці був наданий за межами ремонтної зони. ОСОБА_4 не зміг пройти перевірку знань електромеханіка, оскільки він ніколи не працював з таким програмним забезпеченням, про що мене було повідомлено ОСОБА_5 16.03.2019. А тому позивачем було прийнято рішення про відмову у прийнятті на роботу ОСОБА_4 , про що 16.03.2019 було зроблено відмітку у корінці направлення на працевлаштування. При цьому повідомлено, що ОСОБА_4 не був допущений до виконання роботи та не проходив жодного стажування, а час затрачений на проведення-перевірки його знань склав 15 хвилин. Позивач вважає, що перевірка знань та кваліфікації особи, яка має намір працевлаштуватись на роботу, не є допуском до виконання роботи.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 30.05.2019 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, протягом встановленого судом строку надали відзив на позов, в якому зокрема зазначив, що стажування працівника на робочому місці без оформлення трудових відносин чинним законодавством про працю не передбачено, окрім випадків цільового направлення центрами зайнятості до роботодавців безробітних, які перебувають на обліку для навчання, стажування необхідним роботодавцю посадам з подальшим працевлаштуванням. Можливість роботодавця проводити стажування працівника перед прийняттям його на роботу не передбачені жодним нормативно - правовим актом. Строк стажування за договором не може перевищувати шести місяців. Запис про проходження стажування вноситься до трудової книжки.

Також, громадяни, які мають офіційний статус безробітного, можуть проходити стажування професійне навчання працівників на виробництві, на тому чи іншому підприємстві за договором між роботодавцем, державним центром зайнятості і майбутнім працівником, що має статус безробітного. Після закінчення стажування підприємство зобов`язується працевлаштувати такого працівника. У всіх інших випадках роботодавець зобов`язаний оформити працівника на роботу за трудовим договором в установленому порядку з першого дня виконання ним трудової функції.

При цьому, представник відповідача вказує, що чинним законодавством не передбачено допуск до роботи з метою перевірки знань, в даному випадку по виконанню робіт ОСОБА_4 за посадою електромеханіка. Такі дії є фактичним допуском до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та не повідомив центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу (ч.3 ст.24 КЗпП України).

Позивач надав відзив на позов, в якому зазначив, що доводи відповідача в заперечення проти позову зводяться до відсутності законодавчого врегулювання проходження стажування працівниками, а тому таке стажування прирівнюється до фактичного допуску до виконання роботи. Проте ОСОБА_4 жодного стажування не проходив, не допускався до виконання роботи, а факт проведення перевірки його знань та кваліфікації відповідно до вакансії електромеханіка протягом 15 хвилин не можливо визнавати допуском до роботи чи її виконанням. З цих підстав вважає, що є неприпустимими твердження відповідача, що надання комп`ютера та автомобіля для проведення перевірки знань громадянина ОСОБА_4 є ніщо іншим як допуском останнього до роботи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі наказу Управління від 14.03.2019 №85 "Про проведення контрольних заходів" щодо проведення інспекційного відвідування в тому числі і ФОП ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин та направлення на проведення контрольного заходу від 14.03.2019 №314 у період з 15.03.2019 по 18.03.2019 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Антоненко ОСОБА_6 проведено перевірку позивача, за результатами якої встановлено порушення ч.3 ст24 КЗпП України, про що складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 18.03.2019 №25-03-012/0249.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектором праці Антоненко О.П було встановлено, що за місцем здійснення діяльності: Чернігівська область, м.Прилуки, вул. Дідівська, буд.1, трудову функцію по діагностиці ремонту автомобілів здійснював ОСОБА_7 Володимир ОСОБА_8 , який за освітою є електриком, перебував у робочому одязі біля машини з відкритим капотом, тримаючи в руках комп`ютер. Інспектору праці він повідомив, що знаходиться на стажуванні у позивача другий день за направленням Прилуцького МРФ Чернігівського обласного центру зайнятості. Трудові відносини з ним не оформлювались, трудовий договір не укладався, оскільки він проходить стажування у позивача, навчає його електрик ОСОБА_9 (особу встановлено інспектором праці як ОСОБА_5 ), який працює у позивача на посаді слюсаря по ремонту автомобілів на підставі трудового договору від 26.10.2018. Від надання письмових пояснень ОСОБА_5 відмовився.

Ні трудового, ні цивільно-правового договору між позивачем та ОСОБА_4 , ні договору між роботодавцем, державним центром зайнятості і майбутнім працівником, що має статус безробітного надано не було.

Враховуючи наведене, відповідач дійшов висновку, що позивач працівника ОСОБА_4 фактично допустив до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та не повідомив центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Акт інспекційного відвідування було підписано позивачем без жодних зауважень, тому припис винесено 18.03.2019, який вручено позивачу 18.03.2019.

Заперечення до акту надійшли поза межами встановленого для їх подачі строку - 28.03.2019, на які надана ґрунтовна та змістовна відповідь листом від 01.04.2019 №02-04-012/1Н.

В подальшому, 27.03.2019 начальником Управління Держпраці у Чернігівській області Дорошенком С.В. прийнято рішення №88 щодо розгляду справи про накладення штрафу. При цьому, необхідно зазначити, що повідомлення Управління Держпраці у Чернігівській області від 01.04.2019 №10-04/1969 про призначення розгляду справи за фактом порушення позивачем трудового законодавства на 14 год. 00 хв. 09.04.2019 направлено рекомендованим листами 01.04.2019 №790 за місцем ведення господарської діяльності, № НОМЕР_1 за місцем проживання, які за даними сайту Укрпошти отримано 02.04.2019.

Проте, на розгляд справи позивач не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, у зв`язку з чим розгляд справи проведено без його участі, та на підставі акту інспекційного відвідування, у відповідності до абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України за фактичний допуск працівника Хамка В.В. винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09.04.2019 №25-03-012/0249/114 на ФОП ОСОБА_10 у розмірі 125 190,00 грн., яка направлена позивачу рекомендованим листом 10.04.2019 №807.

Вважаючи припис та постанову незаконними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно ч.4 ст.2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю).

Частиною 5 ст.2 вищевказаного Закону зазначені у частині четвертій цієї статті органи (в тому числі і Управління), що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог ст.1, ст.3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої ст.4, частин першої - четвертої ст.5, частини третьої ст.6, частин першої - четвертої та шостої ст.7, ст.ст.9, 10, 19, 20, 21, ч.3 ст.22 цього Закону.

Згідно ч.3 ст.6 вищевказаного Закону суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Як встановлено ст.12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються. Згідно зі ст.16 вказаної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), відповідно до якого інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Зазначений Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці. Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Згідно пп.3 п.5 Порядку від 26.04.2017 №295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Судом встановлено, що за результатами інспекційного відвідування позивача було виявлено порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, про що складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 18.03.2019 №25-03- 012/0249.

Відповідно до п.19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення. Також п.20 та п.21 Порядку встановлено, що акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акту залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в Акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання Акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Так, відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509) із змінами та доповненнями, справа про накладення штрафу розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п.4). Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу приймається уповноваженою особою не пізніше ніж через 10 днів з дати складання акту про виявлені порушення (п.3).

Таким чином, зазначена постанова встановлює конкретні строки розгляду справи про накладення штрафу на суб`єкта господарювання за порушення законодавства, які не можуть бути подовжені.

Пунктом 6 вищевказаного Порядку №509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам.

Згідно з п.8 Порядку №509 уповноважена посадова особа, що розглядає справу, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

З аналізу вищевикладених положень Порядку №509 слідує, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту складає постанову про накладення штрафу. Зазначена постанова складається у двох примірниках, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, а другий надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Наведені обставини свідчать, що під час проведення інспекційного відвідування позивача, складання та направлення Акту, а також винесення постанови про накладання штрафу Управлінням Держпраці у Чернігівській області не було допущено порушення вимог діючого законодавства.

При цьому, посилання позивача на незаконність проведення контрольного заходу у вигляді інспекційного відвідування нівелюється фактичним допуском інспектора праці до його проведення.

Як вбачається з Акту інспекційного відвідування та встановлено судом, підставою для притягнення позивача до відповідальності, зокрема, стало порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Перевіряючи нормативно-правове обгрунтовання підстав для накладення на позивача штрафу, судом встановлено, що підставою для накладення на позивача штрафу став, на думку відповідача, фактичний допуск працівника ОСОБА_4 до роботи без оформлення трудового договору.

Суть порушення, на думку відповідача, полягає в тому, що можливість роботодавця проводити стажування працівника перед прийняттям його на роботу не передбачені жодним нормативно - правовим актом, як і чинним законодавством не передбачено допуск до роботи з метою перевірки знань, в даному випадку по виконанню робіт ОСОБА_4 за посадою електромеханіка.

Так, згідно ч.1 ст.1 КЗпП України, даний кодифікований акт регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

В свою чергу, ч.1 ст.9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, зокрема, що положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

При цьому, Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, не передбачено здійснення вказаним органом та/або його територіальними органами контролю та/або нагляду за додержанням цивільного законодавства України юридичними та/або фізичними особами. Так само вказаний орган не має жодних повноважень щодо кваліфікації (трактування) тих чи інших цивільних або будь-яких інших правовідносин у якості трудових, а також щодо здійснення контролю та/або нагляду за правильністю ведення бухгалтерського обліку та звітності.

В свою чергу, ч.2 ст.2 КЗпП України визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Частиною 1 ст.21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У відповідності до ч.1 та 2 ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

При цьому, абзацом першим п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Так, нормами ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (ст.187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

В судовому засіданні встановлено, що інспектором праці зроблено висновок про проходження стажування громадянином ОСОБА_4 з 14.03.2019 та виконування ним роботи по ремонту автомобілів без укладення трудового договору. Таких висновків інспектор праці дійшла нібито на підставі пояснень громадянина ОСОБА_4 зафіксованих на засіб відеотехніки. Також судом встановлено, що громадянин ОСОБА_4 був направлений до позивача на працевлаштування на підставі направлення Прилуцької МРФ Чернігівського обласного центру зайнятості від 13.03.2019. При цьому ОСОБА_4 на підставі вказаного направлення з`явився 14.03.2019 після закінчення робочого часу. Йому було запропоновано з`явитись в інший день в робочий час для перевірки його знань та кваліфікації відповідно до вакансії електромеханіка.

15.03.2019 ОСОБА_4 з`явився близько 13год. 00хв., проте позивач в цей час був відсутній в зв`язку з перебуванням на презентації проекту "Аутсорсинг автобусних перевезень", який відбувався в період часу з 12год. до 16год. цього дня на території Управління транспорту ПАТ "Укрнафта".

Для перевірки знань ОСОБА_5 було запропоновано ОСОБА_4 пройти таку перевірку з використанням комп`ютера та автомобіля іноземного виробництва. З цією метою йому було надано ноутбук з тестовою програмою, а також наданий автомобіль BMW, який із урахуванням вимог техніки безпеки та вимог правил охорони праці був наданий за межами ремонтної зони.

Втім, ОСОБА_4 не зміг пройти перевірку знань електромеханіка, оскільки він ніколи не працював з таким програмним забезпеченням, про що позивача було повідомлено та прийнято рішення про відмову у прийнятті на роботу ОСОБА_4 , про що 16.03.2019 було зроблено відмітку у корінці направлення на працевлаштування (а.с.36).

При цьому, з аналізу відеозапису інспекційного відвідування вбачається, що інспектор праці фактично ставила ОСОБА_4 стверджувальні питання та сама ж і надавала на них відповіді у стверджувальній формі. Інспектор праці не дала і фактично позбавила можливості громадянина ОСОБА_4 висловити свої особисті пояснення, а вказувала останньому говорити те, що потрібно інспектору, що і вбачається з відеозапису опитування ОСОБА_4 .

При цьому інспектор праці не повідомила, не з`ясувала та не роз`яснила ОСОБА_4 , що вона фактично розуміє під поняттям "стажор", стажування та укладення договору стажування, та не з`ясувала у ОСОБА_4 його розуміння таких визначень та понять. Крім цього інспектор праці не з`ясувала фактичних обставин щодо явки 14.03.2019 громадянина ОСОБА_4 до позивача як роботодавця за направленням центру зайнятості, не з`ясувала чи виконувались ним якісь роботи і чи допускався він до робити.

Суд звертає увагу, що на питання інспектора праці, чи працює ОСОБА_4 у позивача, останній дав чітку стверджувальну відповідь, що він не працює. При цьому, жодних доказів проте, що громадянин ОСОБА_4 виконував роботи з 14.03.2019 відповідачем не надано.

В даному випадку, надання комп`ютера та автомобіля для проведення перевірки знать не може вважатися допуском до роботи, оскільки жодної роботи ОСОБА_4 не виконував та не проходив жодного стажування, а час витрачений на проведення-перевірки його знань склав 15 хвилин.

Так, дійсно, чинним законодавством не передбачено можливість проведення перевірки знань. Проте, чинним законодавством і не заборонено проводити таку перевірку знань.

Позивач вважає, з чим погоджується суд, що перевірка знань та кваліфікації особи, яка має намір працевлаштуватись на роботу, не є допуском до виконання роботи. Для прийняття працівника на посаду електромеханіка необхідні знання комп`ютера, знання спеціальних тестових програм, електрообладнання автомобілів, більшість з яких іноземного виробництва і управління яких наразі комп`ютеризоване, та виявити наявність таких знать у особи, яка має намір працевлаштуватися без проведення перевірки знать неможливо.

Також така перевірка знань не може бути визнана як стажування, оскільки позивач звертався до центру зайнятості для пошуку працівника на посаду електромеханіка, а не для проведення навчання на таку посаду, яке займає досить тривалий час.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.

В рішенні №37801/97 від 01.07.2003 по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що припис відповідача про усунення порушень від 18.03.2019 №25-03-012/0161 та постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09.04.2019 №25-03-012/0249/114 є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки підставою для їх винесення став формальний підхід до здійснення своїх повноважень відповідачем та не урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття оскаржуваних рішень.

При цьому, згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Чернігівській області на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Керуючись ст.ст.139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування припису і постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Чернігівській області про усунення порушень від 18.03.2019 №25-03-012/0161.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернігівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09.04.2019 №25-03-012/0249/114.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернігівській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_11 Анатолійовича 1 921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач - Фізична особа-підприємець Савченко Юрій Анатолійович ( АДРЕСА_1 , 1750 код );

Відповідач - Управління Держпраці у Чернігівській області (вул. Пятницька,39, м. Чернігів, 14000, ).

Повний текст рішення складено 13.06.2019.

Суддя Л.О. Житняк