Справа № 620/165/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/165/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління поліції охорони в Чернігівській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті йому одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», викладеної у листі від 21 грудня 2018 року №64-К/43/45/01-2018, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 зазначену одноразову грошову допомогу, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з 17 липня 2018 року по дату ухвалення рішення у справі, без урахування обов`язкових податків та зборів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі, визнано протиправними дії Управління поліції охорони в Чернігівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», викладеної в листі від 21 грудня 2018 року №64-К/43/45/01-2018, зобов`язано Управління поліції охорони в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов`язано Управління поліції охорони в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з 17 липня 2018 року по 12 березня 2019 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що особи, які звільнені за власним бажанням та не мають права не пенсію на день звільнення - не мають права на виплату одноразової грошової допомоги, а тому відсутні підстави для її виплати позивачу.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав, в суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що отримання одноразової грошової допомоги при звільненні не може бути пов`язане з набуттям права на пенсію, а реалізується за наявності відповідного строку вислуги та за умови звільнення за власним бажанням, через сімейні обставини, або інші поважні причини.

У відповідності до вимог ст.311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Управління поліції охорони в Чернігівській області від 10 липня 2018 року №162 о/с (а.с.14) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . поліцейського групи реагування Ніжинського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Чернігівській області з 16 липня 2018 року звільнено зі служби в поліції за п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років складає 15 років 8 місяців 5 днів. Встановлено премію за липень 2018 року у розмірі 96%, виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2018 році у кількості 22 доби.

У зв`язку з невиплатою позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні він звернувся до відповідача із запитом від 22 листопада 2018 року (а.с.7), в якому просив невідкладно виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при вислузі більше 10 років, у відповідь на яку, листом від 21 грудня 2018 року №64-К/43/45/01-2018 (а.с.11) позивача повідомлено, що оскільки після звільнення він не мав права на отримання пенсії згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому він не мав права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.

Вважаючи таку відмову у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 є поліцейським, тобто особою визначеною у ст.1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», має вислугу більше 10 років та звільнився зі служби за власним бажанням, він має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до вимог ч.2 ст.9 наведеного Закону в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.102 Закону України «Про Національну Поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною 2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, зокрема, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведені положення п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам:

які мають право на пенсію за цим Законом;

які звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, за наявності вислуги 10 років і більше.

Як свідчать встановлені обставини справи, станом на час звільнення позивача з поліції його вислуга років становила 15 років 8 місяців 5 днів, а підставою для звільнення визначено п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), що, виходячи з приписів чинного законодавства, надає йому право на отримання одноразової грошової допомоги.

Слід зазначити, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини має разовий характер. Право на її одержання пов`язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з указаних підстав.

Тому, не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №804/1782/16, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів вважає безпідставним твердження апелянта, що особи, які звільнені за власним бажанням та не мають права не пенсію на день звільнення - не мають права на виплату одноразової грошової допомоги.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, беручи до уваги, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності відмови у виплаті позивачу зазначеної одноразової грошової допомоги при звільнення та наявності підстав зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Суд вважає за необхідне зазначити, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, в тому числі затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, а тому, в даному випадку підлягають застосуванню норми загального законодавства, а саме положення ч.1 ст.117 КЗпП України відповідно до якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянтом не наведено жодних доводів стосовно наявності чи відсутності підстав для нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час весь затримки розрахунку при звільненні та рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з 17 липня 2018 року по 12 березня 2019 року фактично є неоскарженим, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 10 червня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма