Справа № 640/5160/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 червня 2019 року № 640/5160/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

за участю секретаря судових засідань Гарбуз К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача:

- Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»;

за участю представників:

- від позивача - ОСОБА_2;

- від відповідача - Аблішев В.А.;

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30 листопада 2018 року Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визначення податкових зобов`язань фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на загальну суму 102526,99 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30 листопада 2018 року Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визначення податкових зобов`язань фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на загальну суму 1230323,79 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30 листопада 2018 року Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визначення податкових зобов`язань фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на загальну суму 510,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30 листопада 2018 року Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визначення податкових зобов`язань фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на загальну суму 170,00 грн.

В якості підстав позову позивач посилається на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням приписів чинного законодавства України, зокрема Податкового кодексу України, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Під час здійснення підготовчого провадження 14 травня 2019 року суд, за згодою представників учасників справи, дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 11 червня 2019 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилався на те, що в порушення вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового Кодексу України, ОСОБА_1 занижено загальний річний оподаткований дохід за 2017 рік на суму 5468105,70 грн. та відповідно занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2017 рік на 984259,03 грн. та занижено суму військового збору за 2017 рік, що підлягає сплаті до бюджету за 2017 рік на 82021,59 грн.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі Наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 01 жовтня 2018 року №14706, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу, як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ «Укрсоцбанк» фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

За результатами вищезазначеної перевірки відповідачем складено Акт перевірки №4422/26-15-42-02-30/ від 02 листопада 2018 року, яким встановлено порушення ОСОБА_1 вимог податкового законодавства, а саме:

- пункту 179 статті 179 розділу IV з урахуванням вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, не подано до ДПІ у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2017 рік;

- підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 з урахуванням вимог підпункту «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, на задекларовано дохід за 2017 рік у сумі 5468105,70 грн. та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік в сумі 984259,03 грн.;

- підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2017 рік у сумі 82021,59 грн.

На підставі акту перевірки від 02 листопада 2018 року №4422/26-15-42-02-30/ відповідачем складено наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 30 листопада 2018 року, на загальну суму 102526,99 грн.;

- № від 30 листопада 2018 року, на загальну суму 1230323,79 грн.;

- № від 30 листопада 2018 року, на загальну суму 510,00 грн.;

- № від 30 листопада 2018 року, на загальну суму 170,00 грн.

Незгода з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями суб`єкта владних повноважень обумовила звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

При вирішенні даного спору по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), додаткові блага - додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, платниками податку є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

При цьому суд зазначає, що проценти, нараховані за користування кредитними коштами включаються до оподаткованого доходу, що отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором, оскільки нараховані проценти за користування кредитом, є платою за надану послугу з користування кредитними коштами, а тому анулювання таких (процентів) - звільнення від оплати за таку послугу для позивальника є додатковим благом, при цьому обов`язок сплати таких передбачено умовами кредитного договору як невід`ємної частини домовленостей, досягнутих між сторонами та не є засобом забезпечення їх виконання.

При списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом, включаючи і проценти як плату за отриману послугу з користування наданими коштами.

Між тим, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України. Пеня та штраф є лише засобом забезпечення виконання основного зобов`язання перед банком та не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою також є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань за кредитним договором та є відмінними від неустойки (штраф, пеня), проте також не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Аналогічна позиція була висловлена колегією суддів Верховного суду в постановах від 13.03.2018 №826/2226/15 (ЄДРСРУ 72721598), від 08.05.2018 №819/596/16 (ЄДРСРУ №73869545), №817/401/16 (ЄДРСРУ 73869634) та №802/692/16-а (ЄДРСРУ 73869504).

Таким чином, суд наголошує, що відповідно до положень Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та усталеної практики Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, доходом платника податку є основна сума боргу та відсотки за кредитним договором, які були анульовані (прощені) кредитором, натомість анульовані (прощені) пеня, штраф чи підвищені відсотки (за прострочення платежу) не є доходом платника податку, а відповідно і не є об`єктом оподаткування податком з доходу фізичних осіб.

Як вбачається з акту перевірки від 02 листопада 2018 року №4422/26-15-42-02-30/, відповідачем встановлено порушення позивачем податкового законодавства на підставі інформації, отриманої від ПАТ «Укрсоцбанк», а саме останнє подало до контролюючого органу податковий розрахунок за формою 1-ДФ за IV квартал 2017 року, в якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою доходу - 126 (дохід отриманий, як додаткове благо) ОСОБА_1 в сумі 5468105,70 грн.

Крім того, на лист Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №32568/10/26-15-13-04-22 від 12 липня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило відповідь листом від 03 серпня 2018 року №05.6-12/79-802, в якому повідомило, що усі вимоги кредитора відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України банк виконав в повному обсязі.

В той же час, позивач повідомляв відповідача в листі від 18 жовтня 2018 року про те, що за змістом вказаної норми Податкового кодексу України оподаткуванню підлягає сума основного боргу за кредитом, прощеним кредитором до закінчення строку позовної давності.

Разом з вищезазначеним листом, позивач надав відповідачу копію рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2017 року у справі №755/31762/14-ц, що набрало законної сили 24 лютого 2017 року, яким ПАТ «Укрсоцбанк» в зв`язку зі спливом позовної давності відмовлено в позові до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 337561,91 доларів США за кредитним договором №014-550-КП, укладеним 03 березня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

При розгляді вищезазначеної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 повинна була погасити кредит до 10 жовтня 2011 року (відповідно до пункту 4.5 Договору - у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених підпунктом 3.3.7, 3.3.8 даного Договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані санкції (штраф, пеню).

Проте, банк звернувся до суду з позовом лише 02 грудня 2014 року.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім цього, ані відповідачем, ані третьою особою не надано доказів надсилання банком і отримання позивачем рішення про прощення боргу, що передбачено статтею 605 Цивільного кодексу України.

Більше того, з довідки про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу ПАТ «Укрсоцбанк» повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» Банк 06 листопада 2017 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (рішення державного реєстратора Коровайко Оксани Сергіївни, Філія Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві, індексний номер: 38021612 від 08 листопада 2017 року), а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яка знаходиться в іпотеці Банку, відповідно до умов іпотечного договору №014-550-ЗП від 03 березня 2008 року, посвідченого 03 березня 2008 року Сень-Силкою І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1617 та Договору кредиту №014-550-КП від 03 березня 2008 року.

Згідно висновку оціночної діяльності ринкова вартість предмета іпотеки станом на 06 листопада 2017 року визначена на рівні 2322715,00 грн.

Таким чином, відповідачем зроблено висновок, що після здобуття банком права власності на предмет іпотеки, заборгованість за договором кредиту №014-550-КП від 03 березня 2008 року склала 709789 доларів США 65 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 листопада 2017 року складає 19144680,78 грн.

У зв`язку з задоволенням вимог іпотекодержателя в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на дату державної реєстрації Банком права власності на нерухомість позивачу прошено залишок заборгованості за Договором кредиту №014-550-КП від 03 березня 2008 року в розмірі 303659 доларів США 47 центів та пені у розмірі 406130 доларів США 18 центів, 6873,00 грн.

Проте, даний факт спростовується вищезазначеним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2017 року у справі №755/31762/14-ц, яке набрало законної сили 24 лютого 2017 року, та яким ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а тому ПАТ «Укрсоцбанк» позбавлений можливості простити борг, на стягнення якого останній не має права.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що за змістом підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, для виникнення у позивача об`єкта оподаткування у вигляді додаткового блага, про прощення боргу позивача, як боржника за кредитом, кредитор - ПАТ «Укрсоцбанк» повинен був повідомити до закінчення строку позовної давності за основним боргом, тобто в період з 10 жовтня 2011 року по 10 жовтня 2014 року.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 30 листопада 2018 року, на загальну суму 510,00 грн., № від 30 листопада 2018 року, на загальну суму 170,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Згідно з підпунктом 49.18.4. пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається платником податків на доходи фізичних осіб за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

За приписами пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Як зазначалось в позовній заяві та встановлено вище, у позивача відсутній об`єкт оподаткування за звітній 2017 рік у вигляді додаткового блага, оскільки оподаткуванню підлягає сума основного боргу за кредитом, прощеним кредитором до закінчення строку позовної давності, таким чином позивач відповідно до пункту 49.2. статті 49 Податкового Кодексу України не зобов`язана подавати податкову декларацію за 2017 рік в установлений Податковим кодексом України строк - до 1 травня 2018 року, в контролюючий орган в якому Позивач перебуває на обліку.

Враховуючи відсутність у позивача обов`язку подачі податкової декларації за 2017 рік, зважаючи на викладені обставини та матеріали справи, які підтверджують відсутність у Позивача доходу у вигляді додаткового блага в 2017 році, безпідставним є застосування відповідачем до позивача відповідно до підпунктів 54.3.1. 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 і пункту 120.1. статті 120 Податкового кодексу України штрафних санкцій в сумі 170,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб і прийняття податкового-повідомлення - рішення № від 30 листопада 2018 року за неподання податкової декларації за 2017 рік.

Відповідно до підпункту а) пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з пунктом 44.1. статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Пунктом 44.3 статті 44 Податкового кодексу України визначено що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Як встановлено вище, у позивача відсутній об`єкт оподаткування за звітній 2017 рік у вигляді додаткового блага, оскільки оподаткуванню підлягає сума основного боргу за кредитом, прощеним кредитором до закінчення строку позовної давності, таким чином Позивач не зобов`язана була вести відповідно до пункту 44.1. статті 44 Податкового кодексу України облік доходів і витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, з урахуванням строків визначених пунктом 44.3. статті 44 Податкового кодексу України.

Враховуючи відсутність у позивача обов`язку ведення та подання книги обліку доходів і витрат в 2017 році, зважаючи на викладені обставини, які підтверджують відсутність у позивача доходу у вигляді додаткового блага в 2017 році, безпідставним є застосування Відповідачем до Позивача відповідно до підпунктів 54.3.1. 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 і пункту 121.1. статті 121 Податкового кодексу України штрафних санкцій в сумі 510,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, і прийняття податкового-повідомлення - рішення № від 30 листопада 2018 року за неподання книги обліку доходів і витрат для визначення об`єкту оподаткування за 2017 рік.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, суд прийшов до висновку, що відповідачем під час проведення перевірки не було в повній мірі досліджено обставини, які мають значення для встановлення факту порушення позивачем приписів Податкового кодексу України та правильність визначення позивачеві відповідної суми податкового зобов`язання, як і правильність визначення платника податків в такому разі, а тому суд вважає, що висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийнятого ним рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30 листопада 2018 року Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визначення податкових зобов`язань фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на загальну суму 102526,99 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30 листопада 2018 року Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визначення податкових зобов`язань фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на загальну суму 1230323,79 грн.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30 листопада 2018 року Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визначення податкових зобов`язань фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на загальну суму 510,00 грн.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30 листопада 2018 року Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визначення податкових зобов`язань фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на загальну суму 170,00 грн.

6. Присудити до стягнення на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 9605,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко

Повний текст рішення складено 14 червня 2019 року.