Справа № 0740/829/18
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 червня 2019 року

Київ

справа №0740/829/18

адміністративне провадження №К/9901/15931/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М.,

перевіривши касаційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі №0740/829/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Закарпатській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року у задоволенні позову - відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року скасовано, позовні вимоги задоволено.

18 квітня 2019 року відповідачем касаційна скарга відправлена до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., дослідив матеріали справи касаційної скарги та дійшов висновку, що касаційну скаргу від імені Управління Держпраці у Закарпатській області підписано першим заступником начальника ОСОБА_4. При цьому, до матеріалів касаційної скарги додано копію наказу № 199 від 16 жовтня 2018 року «Про розподіл обов`язків між начальником Управління Держпраці у Закарпатській області та його заступниками», відповідно до якого, функції і повноваження начальника Управління Держпраці у Закарпатській області у разі його відсутності виконує перший заступник начальника Управління. Будь-яких документів на підтвердження повноважень ОСОБА_4, як заступника начальника Управління, на підписання та подачу касаційної скарги або на підтвердження факту відсутності керівника Управління та покладення виконання його обов`язків суду не було надано.

13 травня 2019 року Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О. відмовив у прийнятті касаційної скарги Управління Держпраці у Закарпатській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови та повернув касаційну скаргу, особі яка її подавала.

30 травня 2019 року відповідач знову звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. В клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження скаржник вказує на те, що керівник Управління Держпраці у Закарпатській області на момент подачі касаційної скарги, яка була подана із дотриманням строків, ОСОБА_3 був відсутній з поважних причин, на підтвердження чого додано копії листка непрацездатності серії АДМ № 712919, наказу Управління Держпраці у Закарпатській області № 199 про розподіл обов`язків між начальником управління та його заступниками та табелю обліку використання робочого часу за квітень 2019 року.

Згідно з частиною другою статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (ч. 3 ст. 329 КАС України).

Враховуючи, вищевикладене та надавши аналіз доданим до клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження доказам, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, предметом розгляду у даній справі є визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК289/846/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-119 від 10 липня 2018 року.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 6 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб віднесено до категорії справ незначної складності.

За правилами пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що зазначена справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України є необґрунтованими, оскільки мотиви судів першої та апеляційної інстанцій, якими вони керувались при розгляді справи № 2240/3395/18, відповідають правовій позиції, раніше викладеній Верховним Судом, яке містить висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі.

Скаржником у касаційній скарзі не обґрунтовано підстав для перегляду Верховним Судом судового рішення у даній справі. Крім того, вона не містить обґрунтування помилковості застосування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду.

Інші обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 4 КАС України термін "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб" вживається у значенні - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно з статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762,00 грн.

Предметом розгляду у даній справі є скасування постанови відповідача про накладення штрафу у розмірі 111690,00 грн. Зазначена сума не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже справа №0740/829/18 відноситься до категорії справ незначної складності

Тобто, зважаючи на приписи частини 6 статті 12 КАС України, з урахуванням характеру спірних правовідносин, предмета позову та суб`єктного складу учасників справи, її складності, ухвалені у цій справі судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може будь також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей. Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) 19 грудня 1997 року, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 15 серпня 2018 року у справі № 812/1142/18, від 20 серпня 2018 року у справі № 812/1141/18 та від 10 вересня 2018 року у справі № 811/1311/18.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржуване судове рішення прийнято у справі незначної складності, а передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку скаржником не зазначені та не обґрунтовані у касаційній скарзі, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 12, 257, 328, 333, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Поновити Управлінню Держпраці у Закарпатській області строк на касаційне оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі № 0740/829/18.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Держпраці у Закарпатській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі № 0740/829/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В. Желєзний

Судді Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін