Справа № 817/3714/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2019 року

Київ

справа №817/3714/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2478/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві
на постановуРівненького окружного адміністративного суду від 13.11.2013 (суддя: Зозуля Д.П.)
та ухвалуЖитомирського апеляційного адміністративного суду від 09.01.2014 (колегія суддів у складі: Шидловський В.Б., Євпак В.В., Капустинський М.М.)
у справі №817/3714/13-а
за позовомПриватного підприємства «Мтиві»
доДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Мтиві» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 09.10.2013.

Позов мотивований реальністю виконання господарських операцій зі спірним контрагентом, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Постановою Рівненького окружного адміністративного суду від 13.11.2013, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09.01.2014, адміністративний позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості доводів податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства при проведенні господарських операцій з ПП «Автопіца-Центр», які не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити касаційні вимоги, оскільки вважає, що судові рішення були ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а обставини, що мають значення для вирішення справи, судами з`ясовані неповно.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач посилається на неправомірність податкових повідомлень-рішень.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ДПІ у Голосіївському районі м. Києва була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПП «Мтиві» з питань перевірки вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП «Автопіца-Центр», їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.10.2012 по 30.11. 2012, за результатам якої складено акт № 195/1-22-01-37118738 від 13 вересня 2013 року.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення форми "Р" № від 09 жовтня 2013 року, яким, із посиланням на пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у зв`язку з порушенням п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 131316,25 грн., з яких 105053,00 грн. - основного платежу, 26263,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції, а також № від 09 жовтня 2013 року, яким, із посиланням на пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у зв`язку з порушенням п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 125062,90 грн., з яких 100050,30 грн. - основного платежу, 25012,60 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Виявлені порушення пов`язані з неможливістю проведення зустрічної звірки ПП «Автопіца-Центр» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період березень, серпень, жовтень 2012 року. Зокрема, у акті перевірки від 06.06.2013 за № 457/3-22-80-31862339, податковим органом, за місцем реєстрації контрагента позивача, вказується, що правочини між ПП «Автопіца-Центр» та контрагентами-покупцями мають нереальний характер і не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю. Виходячи з наведеного ПП «Автопіца-Центр» здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам, а отже ПП «Автопіца-Центр» є «транзитером», а ПП «Мтиві» - «вигодонабувач».

Судами попередніх інстанцій також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що реальність господарських операцій позивача з ПП «Автопіца-Центр» при виконанні договору купівлі-продажу № 29/10 від 29.10.2012, предметом якого є поставка макухи соєвої та обладнання, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов`язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписами пункту 135.2 статті 135 та пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що як доходи, так і витрати, визначаються на підставі первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм попередні судові інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та складу витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту та складу витрат на підставі податкових накладних, виданих контрагентами.

Також, суди, оцінюючи висновки податкового органу про нікчемність правочинів, укладених позивачем з контрагентами, дійшли вірних висновків про те, що факт нікчемності правочинів або визнання їх такими, що не відповідають закону, в тому числі вимогам ст.ст. 203, 215, 228, Цивільного кодексу України, має бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві залишити без задоволення, а постанову Рівненького окружного адміністративного суду від 13.11.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09.01.2014 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

......................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду