Справа № 366/954/19
Суддя: Тетервак Н. А.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 366/954/19
Провадження № 2-а/366/18/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 червня 2019 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Німченко Н.Ю.,

За участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача- ОСОБА_2 ,,

відповідач -не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків справу за адміністративним позовом (скаргою) ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України Іванківського РВ ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом (скаргою) до Державної міграційної служби України Іванківського РВ ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення Серії ПН ЦМУ №000460 від 05.04. 2019 року за ч.1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 мотивує свій позов тим,що з травня 2004 року він проживає в с.Рагівка Поліського району Київської області, але з того часу жодний із державних органів не повідомляв його про необхідність залишити територію України та його термін.

Він проживав в батьківській хаті в с.Рагівка Поліського району,яка залишена йому у спадок після смерті батьків.

05.04. 2019 року уповноважена особа Державної міграційної служби Укран6и Іванківського РВ ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області наклала на нього стягнення у розмірі 3 400,00гривень за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Позивач вважає постанову протиправною та просить її скасувати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав і пояснив,що в Росії зараз йде війна. Він не може їхати в Росію,так як є військовозобов`язаний і якщо він повернеться в Російську Федерацію, громадянином якої він є, то його відправлять на війну. Він народився в с.Рагівка Поліського району Київської області. З 2004 року проживає в Україні, в с.Рагівка Київської області.

Позивач пояснив,що за порушення законодавства про міграційну службу його притягують не вперше. Постанови були в 2014,в 2017 роки.

Представник позивача - адвокат Сухомлин О.М. ,- позов підтримав і пояснив, що відповідач незаконно наклав на позивача стягнення,так як стаття,за якою притягнутий до відповідальності ОСОБА_1 - триваюче, а крім того, відповідач порушив ст. 61 Конституції України, якою передбачено,що за одне і те ж правопорушення не можна притягувати до відповідальності двічі. Крім того, відповідач порушив ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: стягнення може бути накладено не пізніше як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні- не пізніше як через два місяці з дня його виявлення.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом повідомлений. Заяв,клопотань не надіслали.

Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного.

З копії паспорту «№ НОМЕР_1 , Российская Федерация слідує,що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », уродженець с. Рагівка Поліського району Київської області,дата видачі- 15.04.2004 року,є громадянином Російської Федерації.(а.с.5). Зареєстрований у АДРЕСА_1 з 26.02. 1988 року.

Відмітка про дату перетину державного кордону України відсутні.(а.с. 6).

З Постанови про накладення адміністративного стягнення Серії ПН ЦМУ НОМЕР_2 від 05.04. 2019 року слідує,що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який проживає в АДРЕСА_2 ,не працює порушив ч.1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: 05.94.2019 року о 09:10 год. в Іванківському РВ було виявлено громадянина Російської Федерації - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .,який ухиляється від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400гривень.(а.с.4).

З ч.1 ст. 203 КУпроАП слідує,що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, -

тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

З позовної заяви, пояснень позивача слідує,що він перетнув державний кордон України в 2004 році,а отже, мав достатньо часу для оформлення належних документів для проживання в Україні.

В позовній заяві позивач посилається на те,що в 2004 році, і пізніше, жодний державний орган не встановив йому термін перебування та строк,коли він має виїхати з України.

Позивач зауважив,що після накладення на нього стягнення за невиконання рішення про примусовий виїзд за кордон, він звернувся в державні органи України щодо надання йому статусу особи,що потребує захисту.

Всі доводи позивача, як щодо встановлення йому особливого статусу, чи намагання узаконити своє перебування в України, позивачем не підтверджено.

Згідно зі ст. 26 Конституції України іноземці мають ті самі права і свободи та виконують ті самі обов`язки, що й громадяни України, і є рівними перед законом, якщо інше не передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (зі змінами та доповненнями) поняття «іноземець» охоплює дві категорії осіб: іноземці - особи, які не перебувають у громадянстві України і є громадянами (підданими) іншої держави або держав, та особи без громадянства - особи, яких жодна держава згідно зі своїм законодавством не вважає своїми громадянами.

Іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1.протягом наданого візою дозволу в разі в`їзду з держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2.не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

3.на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України може бути продовженим,відповідно до Закону.

Відповідно до ст. 68 Конституції України,кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Позивач підтвердив,що органи міграційної служби неодноразово накладали на нього стягнення за порушення відповідного законодавства. Позивач не вказав за які саме правопорушення,доказів не надав,однак, перебуваючи в Україні тривалий час, як стверджує позивач з 2004 року,тобто, понад 15 років, позивач зобов`язаний був дотримуватися законодавства України, узаконити своє перебування в Україні.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України(далі-КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Отже, судом встановлено,що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації,зареєстрований у м.Санкт-Петербург, проживає в Україні,і щодо якого було прийнято рішення Державною міграційною службою про виїзд за межі України, яке він не виконав та 05.04. 2019 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпроАП,а саме:за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.(а.с. 4).

Позивач пояснив,що він не може повернутися в Росію, оскільки там війна, і його, як військовозобов`язаного, зобов`яжуть воювать.

Разом з тим, це загально відома інформація,яку доводити в розумінні ст.78 КАС України не потрібно, що з 2004 року по 2019 рік на території Російської Федерації війни не ведеться, або що мав на увазі позивач невідомо, і, крім того, плани позивача-громадянина іншої держави, не дають йому права,без узаконення свого перебування в Україні згідно вимог Законодавства України, знаходитися на її території, а відсутність документів- є порушенням закону.

Отже, відповідач надав всі докази, які підтверджують порушення позивачем Конституції України та законодавство про перебування іноземних осіб на території України.

Посилання позивач на те,що відповідач порушив ст. 61 Конституції України, а саме, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення,однак, позивач не надав доказів,що за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 05.04. 2019 року,позивач раніше притягувався за це ж правопорушення,тобто, невиконання конкретного Розпорядження .

Відповідно до ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Позивач в позові дану обставину, а саме: пропущення строку для притягнення до адміністративної відповідальності в позові не ставив, документ,згідно якого він мав залишити територію України,не надав, а мотивував свій позов тим,що живе в Україні з 2004 року, тихо і мирно проживає в с.Рагівка Поліського району Київської області, не порушує громадського порядку, дотримується санітарних норм, бере участь в громадському житті села та те,що «ніхто» його не повідомив, скільки часу він має право перебувати в Україні, що не свідчить про дотримання позивачем закону України про перебування іноземців на території України,а «тихе,мирне « проживання в с.Рагівка Поліського району Київської області може лише оправдати відповідні органи, які мають контролювати законність перебування іноземців в Україні, що неналежним чином виконували свої обов`язки, надали можливість позивачу досить тривалий час порушувати закони Незалежної Держави Україна.

Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували законність його перебування на території України з 2004 року по 2019 рік,чи докази, які б свідчили про узаконення свого перебування в Україні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст. 26, ст. 68 Конституції України, ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення,Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» , Постанови КМУ від 15.ю02.2012 р.№150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», керуючись ст.ст. 2,5,12,76,77, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України , суд-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов(скаргу) ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України Іванківського РВ ЦМУ у м.Києві та Київській області, - відхилити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Іванківський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи,зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 червня 2019 року.

Суддя: Н.А. Тетервак