Справа № 300/672/19
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" червня 2019 р. справа № 300/672/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді: Кафарського В.В.,
за участю секретаря судового засідання Лудчак А.В.,
представник відповідача Яремака Т.І.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом відкритого акціонерного товариства Пресмаш до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення №337/10/09-19-55-17-19 від 22.01.2019, -
27.03.2019 відкрите акціонерне товариство «Пресмаш» (далі позивач, ВАТ «Пресмаш») звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу №337/10/09-19-55-17-19 від 22.01.2019.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення положень податкового законодавства, безпідставно виніс рішення про опис майна у податкову заставу №337/10/09-19-55-17-19 від 22.01.2019.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
У зв`язку із усуненням недоліків, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 26.04.2019 (а.с. 47-49). У відзиві представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечив та в обґрунтування своїх заперечень відмічає, що дії щодо реалізації майна відповідачем на даний час не вживались. Також представник відповідача вказує, що обмеження, встановлені пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України (погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу) стосуються виключно заходів стягнення, а заходи стягнення застосовуються виключно за рішенням суду. Предметом даної адміністративної справи є рішення про опис майна в податкову заставу, яке саме по собі не порушує права позивача, при цьому, реалізація майна, як заходу стягнення, можлива виключно за рішенням суду після звернення контролюючого органу з відповідною заявою, тобто Податковим кодексом України встановлено певний запобіжник протиправного використання права податкової застави. Окрім того, представник відповідача зазначає, що позивач перебуває у процедурі санації та тільки з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство і відкриття ліквідаційної процедури) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів, які нараховані після моменту визнання боржника банкрутом), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, а отже, тільки тоді право податкової застави може бути спірним. На підставі наведеного, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
05.04.2019 від представника позивача на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що відповідно до акту опису майна №4 від 26.11.2013 (зареєстровано 27.11.2013 за №14036716) на підставі рішення начальника ДПІ м. Івано-Франківська від 24.01.2013 за №2112/10/19-150/385 здійснено опис майна ВАТ «Пресмаш» в податкову заставу на суму 2 183 718,44 грн. Згідно акту опису майна ВАТ «Пресмаш» №22 від 06.08.2014 (зареєстровано 08.08.2014 за №14485463) на підставі рішення начальника ДПІ м. Івано-Франківська від 24.01.2013 за №2112/10/19-150/385 здійснено опис майна в податкову заставу на суму 698 044,72 грн. Отже, загальна сума зареєстрованої податкової застави ВАТ «Пресмаш» на момент порушення справи про банкрутство ВАТ «Пресмаш» становила 2 881 763,16 грн. Однак, з моменту порушення справи про банкрутство ВАТ «Пресмаш» сума зареєстрованої податкової застави в розмірі 2 881 763,16 грн. не застосовується до визнаних вимог відповідача по справі №909/1056/15 в сумі 3 967 057,89 грн. Також представник позивача відмітив, що відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду по справі №0940/2447/18 від 16.04.2019 (повний текст рішення складено 22.04.2019) за позовом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ВАТ «Пресмаш» щодо стягнення податкового боргу) винесено рішення щодо часткового задоволення позову в сумі 3 743 526,14 грн. Станом на дату написання відповіді на відзив рішення в законну силу не вступило. Тобто, оскаржене рішення заступника начальника ГУ ДФС в Івано-Франківській області про опис майна у податкову заставу №377/10/09-19-55-17-19 від 22.01.2019 є передчасним, а отже протиправним та підлягає скасуванню. Враховуючи наведене, ВАТ «Пресмаш» просить позов задовольнити повністю (а.с. 58-60).
У судове засідання 13.06.2019 представник позивача не з`явився, суду подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника ВАТ «Пресмаш» та зазначив, що позов підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши позовну заяву, відзив, відповідь на відзив, письмові докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.
Відкрите акціонерне товариство «Пресмаш» зареєстроване 16.10.1998 як юридична особа та перебуває на обліку як платник податків,що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 25-28).
Згідно ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 05.10.2015 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Пресмаш».
Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 21.07.2016 введено процедуру санації боржника ВАТ «Пресмаш» та призначено керуючого санацією, що підтверджується записом у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 26).
22.01.2019 заступником начальника ГУ ДФС в Івано-Франківській області відповідно до статті 89 ПК України прийнято рішення про опис майна ВАТ «Пресмаш» у податкову заставу №377/10/09-19-55-17- 19 (а.с. 11).
Вважаючи вказане рішення протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду, в якому просив його скасувати.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначає і регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до пункту 88.1 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Підпунктом 89.1.1 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України встановлено, що право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
З цього приводу суд відмічає, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1 статті 36 ПК України).
Відповідно до положень пунктів 49.1, 49.2 статті 49Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
За правилами пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
У результаті несплати самостійно визначених зобов`язань по вказаних видах податках у позивача виникла заборгованість, яка підтверджується довідкою про борг за платежами від 22.05.2019 (а.с. 66) та інтегрованою карткою платника податків (а.с. 67-74).
Також податковий борг, наявний у позивача підтверджує розрахунок розміру штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи найманих працівників за період з 01.04.2014 по 25.04.2016 (а.с. 135-136), розрахунок розміру штрафних (фінансових) санкцій по військовому збору (а.с. 140), розрахунок розміру штрафних (фінансових) санкцій по єдиному внеску за період з 01.04.2014 по 25.04.2016 (а.с. 142).
Таким чином, у позивача є наявний податковий борг, що є підставою для застосування податкової застави.
Окрім того, суд звертає увагу на посилання представника позивача у відповіді на відзив на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду по справі №0940/2447/18 від 16.04.2019 про стягнення із ВАТ «Пресмаш» 3 743 526,14 грн.
Так, дане рішення не набрало законної сили, однак, як слідує із змісту рішення, представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в частині стягнення 890 669,69 грн. заборгованості, а в решті (2 967 566,49 грн.) позовні вимоги визнали, що свідчить про визнання позивачем факту наявності податкового боргу.
Підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковою заставою є спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом.
Відповідно до пункту 89.2 статті 89 ПК України, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.
Згідно приписів пунктів 95.1 та 95.3 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Слід зазначити, що згідно з пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Відповідно до частини 3 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Аналізуючи вказані норми законодавства, суд погоджується з доводами представника відповідача, що обмеження, встановлені пунктом 1.3 статті 1 ПК України, стосуються виключно заходів стягнення, які застосовуються виключно за рішенням суду.
Водночас, прийняття рішення про опис майна у податкову заставу не свідчить про провадження органом доходів і зборів заходів, спрямованих на погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу. Такі дії відповідача лише формують та документально визначають податковий борг, при цьому останні об`єктивно передують процесу погашення податкових зобов`язань або стягненню податкового боргу.
Сама собою обставина прийняття рішення про опис майна у податкову заставу не порушує приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки в даному випадку контролюючим органом не здійснювалось нарахування будь-яких санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), не накладався арешт на кошти чи майно банку, не здійснювалось примусове стягнення його коштів та майна.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що рішення про опис майна у податкову заставу №337/10/09-19-55-17-19 від 22.01.2019 відповідає вимогам та прийняте згідно норм чинного законодавства, а отже позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки відповідач у спірних правовідносинах діяв відповідно до наданих йому повноважень у встановленому законом порядку.
З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.
Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 18 червня 2019 р.