Справа № 320/5975/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5975/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря (помічника): Савін І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернівецької обласної ради на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року, суддя Терлецька О.О., у справі за адміністративним позовом Громадської організації «Правозахисне бюро «Ми - є!» до Чернівецької обласної ради про визнання протиправними дій,-

У С Т А Н О В И В:

Громадська організація «Правозахисне бюро «Ми - є!» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Чернівецької обласної ради про визнання протиправними дій по зверненню до Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України про захист інституції сім`ї в Україні протиправними як такі, що є підбурюванням до дискримінації (прямої та непрямої) за ознаками сексуальної орієнтації, та утисками.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі призначено експертизу, проведення якої доручено Уповноваженому Верховної Ради з прав людини, провадження у справі зупинено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач Чернівецька обласна рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду не може погодитись з доводами суду першої інстанції щодо правових підстав для призначення експертизи у справі, а також щодо законності прийнятого судом судового рішення з огляду на наступне.

Стаття 68 КАС України визначає поняття експерт в адміністративному процесі.

Так, відповідно до даної норми Закону, експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.

Згідно статті 102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

За змістом ст. 103 КАС України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій (яким) доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно за ст. 10 Закону судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

Стаття 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» визначає права Уповноваженого. Проте до повноважень Уповноваженого не віднесено проведення у судових справах відповідних експертиз.

Крім того, статтею 10 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено, що Уповноважений Верховної Ради України з прав людини у рамках здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини та громадянина та захистом прав кожного на території України і в межах її юрисдикції запобігає будь-яким формам дискримінації та здійснює заходи щодо протидії дискримінації, в т.ч. надає висновки у справах про дискримінацію за зверненням суду.

Із матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції вже приймалась ухвала про призначення у справі експертизи, проведення якої було доручено Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини.

Відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року ухвалу суду було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу про призначення експертизи колегія суддів чітко зазначила, що до повноважень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини не відноситься питання проведення судових експертиз, так як дана особа не є експертом і не має кваліфікації судового експерта.

13.05.2019 року від громадської організації «Правозахисне бюро «Ми - є!» надійшло клопотання у якому остання просила звернутись до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо надання висновку у справі про дискримінацію щодо даної адміністративної справи, проте не просила призначити у справі експертизу, яку доручити Уповноваженому.

За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: п.1) антидискримінаційна експертиза - аналіз проектів нормативно-правових актів, за результатами якого надається висновок щодо їх відповідності принципу недискримінації.

Згідно ч.1 ст.10 Зазначеного Закону 1 Уповноважений Верховної Ради України з прав людини у рамках здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини та громадянина та захистом прав кожного на території України і в межах її юрисдикції запобігає будь-яким формам дискримінації та здійснює заходи щодо протидії дискримінації, а саме: звертається до суду із заявами про дискримінацію з метою захисту суспільних інтересів та особисто або через свого представника бере участь у судовому процесі у випадках та порядку, встановлених законом; надає висновки у справах про дискримінацію за зверненням суду.

Частина 1 статі 8 Закону визначає, що розроблення проектів нормативно-правових актів здійснюється з обов`язковим урахуванням принципу недискримінації.

Отже, з аналізу зазначених норм Закону вбачається, що Уповноважений Верховної Ради України з прав людини у рамках здійснення своїх повноважень надає висновки у справах про дискримінацію за зверненням суду, а не проводить судову експертизу за відповідним судовим рішення.

Крім того, колегія суддів вважає, що поняття надання висновку за зверненням суду та проведення призначеної за рішенням суду судової експертизи не можна ототожнювати та вважати однаковими поняттями, оскільки спеціальним Законом, а саме Законом «Про судову експертизу» чітко визначено, хто може проводити судові експертизи.

Уповноважена Верховної Ради України з прав людини до кола осіб, які наділені повноваженнями проводити судові експертизи у справах за рішенням суду, не входить.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 53 КАС України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування повинні надати адміністративному суду документи та інші докази, які підтверджують наявність визначених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

З метою захисту прав і свобод людини і громадянина у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини може особисто або через свого представника звертатися до адміністративного суду з позовом, брати участь у розгляді справ за його позовом (заявою), а також на будь-якій стадії розгляду вступати у справу, провадження в якій відкрито за позовами (заявами) інших осіб, подавати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, у тому числі у справі, провадження в якій відкрито за позовом (заявою) іншої особи. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини повинен обґрунтувати адміністративному суду неможливість особи самостійно здійснювати захист своїх інтересів.

Доводи суду першої інстанції, викладені в ухвалі про те, що Київським апеляційним адміністративним судом від 24.01.2019 року не спростовано висновки суду першої інстанції щодо належності отримання висновку Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зважаючи на те, що предметом доведення у даній справі є дискримінація прав громадян, є хибними, оскільки Київський окружний адміністративний суд в особі судді Терлецької О.О. не є судом касаційної інстанції, а отже відповідно норм КАС України не має повноважень надавати оцінку рішенню Шостого апеляційного адміністративного суду як суду апеляційної інстанції.

Також є безпідставними доводи суду першої інстанції і щодо того, що суд апеляційної інстанції не вказав в якому процесуальному порядку суд першої інстанції може звертатись до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за отриманням висновку у справах про дискримінацію з огляду на вимоги ст. 315-320, 322 КАС України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на вимоги ст. 241 КАС України, відповідно до якої судовими рішеннями є: ухвали, постанови, рішення. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, тощо, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Під час розгляду клопотання позивача від 13.05.2019 року про звернення до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, суд першої інстанції до уваги вищезазначену норму Закону не прийняв, фактично питання щодо звернення до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини стосовно надання висновку не розглянув та не прийняв відповідного судового рішення (ухвали) з цього питання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що прийнята судом першої інстанції ухвала не відповідає вимогам чинного законодавства України, прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з вимогами ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: п.4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 320, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чернівецької обласної ради задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року скасувати.

Справу за адміністративним позовом Громадської організації «Правозахисне бюро «Ми - є!» до Чернівецької обласної ради про визнання протиправними дій направити для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Пилипенко О.Є.

Повний текст виготовлено: 18 червня 2019 року.