Справа № 240/6673/19
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
13 червня 2019 року м. Житомир справа № 240/6673/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Нагірняк М.Ф.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Третя особа: Житомирський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення від 24.12.2018року щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання призначити та виплатити таку допомогу.
Позивач зазначає, що в період з 30.01.1980року по 26.06.1981року проходив строкову військову службу на території Республіки Афганістан та приймав участь в бойових діях, під час яких отримав захворювання. 20.06.2018року під час первинного огляду Житомирською МСЕК-2 Позивачу з 14.06.2018року встановлена друга група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Позивача вважає, що як інвалід другої групи з 14.06.2018року набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018року. На своє звернення до Відповідача отримав протиправну відмову у призначенні та виплаті такої одноразової допомоги. Як зазначено в позові, підстави, передбачені ст.16-4 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", для відмови у призначенні такої виплати Позивачу, відсутні, а при винесенні оскаржуваного рішення Відповідачем не були враховані правові позиції Верховного Суду.
Ухвалою суду від 02.05.2019року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не прибув, його представник направив до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник Міністерства оборони України, Відповідача по даній справі, в судове засідання повторно не прибув, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі та відзив проти позову. У відзиві проти позову заперечується і зазначається, що Позивач, як військовослужбовець строкової військової служби має право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги відповідно до вимог п.6 ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виключно за умови, що отримання інвалідності мало місце під час строкової військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби. Позивачу така інвалідність встановлена лише з 14.06.2018року, тобто пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби. При ухваленні такого рішення, на думку представника Відповідача, були враховані правові позиції Верховного Суду саме відносно законодавства у редакції на час спірних відносин.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 , Третьої особи, в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений належним чином.
Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон N 2011-XII) в редакції, що були чинні на день виникнення таких відносин.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону N 2011-XII).
За змістом статті 16 зазначеного Закону N 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, Позивач в період з 30.01.1980року по 26.06.1981року проходив строкову військову службу на території Республіки Афганістан та приймав участь в бойових діях, під час яких отримав захворювання.
20.06.2018року під час первинного огляду Житомирською МСЕК-2 Позивачу з 14.06.2018року встановлена друга група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.19).
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що за результатами розгляду заяви Позивача рішенням Відповідача в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсацій (протокол №133 від 27.12.2018року), було відмовлено в призначенні вказаної допомоги. Вказане рішення мотивоване первинним встановленням Позивачу інвалідності понад з-місячний термін після звільнення з строкової військової служби (а.с.20).
Таке рішення Відповідача відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону N 2011-XII (в редакції, що діяла на час первинного встановлення Позивачу інвалідності в грудні 2017року) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок N 975).
Відповідно до пункту 3 Порядку N 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, моментом виникнення права Позивача на виплату одноразової грошової допомоги є дата первинного встановлення інвалідності (14.06.2018року), а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення Позивачу II групи інвалідності, а саме Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91р. N2011-XII, в редакції Закону у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 р. N 1774-VIII), що набула чинності з 01.01.2017року.
Приписами правових норм статті 16 Закону N 2011-XII в редакції, чинній з 1 січня 2017року, законодавець розмежовує підстави призначення одноразової грошової допомоги в залежності від виду військової служби.
Так, пункт шостий частини другої статті Закону N 2011-XII, в редакції чинній з 1 січня 2017року, передбачає, що у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
В контексті спірних правовідносин, як зазначає Верховний Суд у постанові від 26.06.2018року, саме пункт шостий частини другої статті 16 Закону N 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:
- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;
- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;
- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.
Неконституційність такого врегулювання вказаних правовідносин в установленому порядку не визнана.
Аналогічне право закріплено Порядком N 975.
Таким чином, Позивач в розумінні вимог частини шостої статті 16 Закону N 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2017 року) є військовослужбовцем строкової військової служби, право якого на отримання одноразової грошової допомоги обмежено настанням інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.
Враховуючи, що первинне встановлення інвалідності Позивачу (14.06.2018року) мало місце в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону N 2011-XII та після спливу трьох місяців від дня звільнення зі строкової служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у Позивача як військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Виходячи з вищевикладеного, суд робить висновок, що позовні вимоги Позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві України, є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.
По-перше, в даних судових рішеннях викладені висновки окремих колегій Касаційного адміністративного суду, а в постанові від 26.06.2018року - висновок Верховного Суду у складі Колегії суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.
По-друге, в даних судових рішеннях Верховний Суд не робив висновків щодо застосування правових норм статті 16 Закону N 2011-XII в редакції, чинній з 1 січня 2017 року, щодо призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової служби.
Одночасно суд вважає обґрунтованими доводи представника Відповідача, наведені у відзиві, що необхідності врахування у спірних відносинах правової позиції Верховного Суду, викладених в постановах від 12.02.2019року (справа №816/1458/18), від 24.04.2019року (справа№820/1953/18), від 25.04.2019року (справи №806/2192/18 та № 806/2508/18), від 20.05.2019року (справа №240/5947/18).
Верховним Судом в даних судових рішеннях зроблено висновок про те, що з 01.01.2017року для військовослужбовців строкової служби законодавцем встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких таке право обмежено проміжком часу настання інвалідності строком проходження служби або не пізніше через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження такої служби.
Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України така правова позиція Верховного Суду підлягає врахуванню судом при розгляді даної справи.
Суд вважає також помилковими доводи Позивача, викладені в позові, про ототожнення відсутності права особи на одноразову грошову допомогу із підставами, передбаченими ст.16-4 Закону N2011-XII, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються.
Вказані законодавцем підстави, пов`язані з діями (поведінкою) осіб, які претендують на отримання цієї допомоги. Проте з цих підстав особа відповідним рішенням не усувається від права на отримання одноразової грошової допомоги та не позбавляється цього права, так як таке право у неї не виникало в силу її ж дій, перелічених в ст.16-4 Закону N2011-XII.
Суд вважає безпідставними доводи представника Позивача, наведені в клопотанні, щодо необхідності врахування правової позиції, викладеної в рішенні Сьомого апеляційного адміністративного суду. Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи з вищевикладеного, суд робить висновок, що позовні вимоги Позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві України, є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.
Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі відсутні.
Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк