Справа № 820/53/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 р.Справа № 820/53/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача Богомолова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 17.01.19 року по справі № 820/53/18

за позовом ОСОБА_1

до Харківського окружного адміністративного суду , Голови Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_2

про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського окружного адміністративного суду, голови Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 , в кому просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.17 №04-04/244 "Про відрахування судді ОСОБА_1 .", зобов`язання відповідачів здійснити дії щодо поновлення ОСОБА_1 у штаті Харківського окружного адміністративного суду на посаді судді.

Позовні вимоги обґрунтовані твердженням про протиправність рішення відповідача про відрахування позивача зі штату суду на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 07.11.17 №3602/0/15-17 "Про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду", оскільки на момент видачі спірного наказу зазначене рішення було оскаржене до суду. На переконання позивача, ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення на посаду судді не є підставою для припинення повноважень судді.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.01.18 визначено підсудність щодо розгляду справи №820/53/18 Полтавському окружному адміністративному суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу, в якому вони просять суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, розгляд справи проводити без їх участі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні та надав пояснення аналогічні доводам, викладеним як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 Указом Президента України від 13.05.09 №321/2009 призначено на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду (надалі - ХОАС) строком на п`ять років.

Вища кваліфікаційна комісія суддів України рішенням від 11.02.04 №37/бо-14 рекомендувала ОСОБА_1 для обрання на посаду судді ХОАС безстроково та внесла відповідне подання до Верховної Ради України.

Верховна Рада України 28.10.16 згідно з пунктом 4 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.16 №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" передала до Вищої ради правосуддя подання, документи та рекомендацію Комісії на обрання ОСОБА_1 на посаду судді ХОАС безстроково як такі, що не були розглянуті нею.

Вища рада правосуддя рішенням від 07.11.17 №3602/0/15-17 відмовила у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді ХОАС.

Головою ХОАС ОСОБА_2 11.12.17 видано наказ "04-04/244 "Про відрахування ОСОБА_1 ", яким суддю ХОАС ОСОБА_1 відраховано зі штату суду з 12.12.17, на підставі зазначеного рішення Вищої ради правосуддя від 07.11.17 №3602/0/15-17.

Не погодившись з наказом від 11.12.17 №04-04/244, ОСОБА_1 оскаржила його до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України «Про Вищу раду правосуддя» та іншими законодавчими актами України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 128 Конституції України (у редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді та закінчення строку, на який її було призначено) перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково, в порядку, встановленому законом.

Законом України від 02.06.16 №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" статтю 128 викладено у новій редакції, якою не передбачено "першого" строку призначення на посаду судді.

Водночас, цим Законом розділ XV "Перехідні положення" Конституції України доповнено пунктом 161, підпунктом 2 якого передбачено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Такі судді можуть бути призначені на посаду судді в порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту 17 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.16 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пункту 30 даного розділу, матеріали та рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання суддів безстроково, щодо яких на день набрання чинності цим Законом Верховною Радою України рішення не прийнято, направляються Верховною Радою України до Вищої ради правосуддя протягом десяти днів з дня набрання ним чинності. Вища рада правосуддя на своєму засіданні у пленарному складі вирішує питання щодо кожного судді про його призначення або відмову у призначенні з одночасним поверненням матеріалів Вищій кваліфікаційній комісії суддів України.

За приписами пункту 1 частини першої статті 131 Конституції України (у редакції Закону України від 02.06.16 №1401-VIII) в Україні діє Вища рада правосуддя, яка вносить подання про призначення судді на посаду.

Згідно з частиною четвертою статті 37 Закону України від 21.12.16 №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя", якщо за рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду проголосувало менше чотирнадцяти членів Вищої ради правосуддя, вважається, що Вищою радою правосуддя ухвалено рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду.

Частиною 20 статті 79 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що у разі відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення, яке може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до статті 125 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.

Згідно пункту 4 частини першої статті 24 вказаного Закону, голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ.

Як свідчать письмові докази, ОСОБА_1 Указом Президента України від 13.05.09 призначено на посаду судді вперше строком на п`ять років, строк повноважень судді ОСОБА_1 закінчився 13.05.14.

Чинна на момент закінчення повноважень позивача на посаді судді редакція Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачала автоматичного призначення на посаду судді безстроково після закінчення п`ятирічного строку повноважень. Натомість, питання про обрання на посаду судді безстроково відносилось до повноважень Верховної Ради України.

Тобто, повноваження судді ОСОБА_1 щодо здійснення правосуддя припинились 13.05.14 у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення на посаду судді вперше.

Водночас, у зв`язку з реалізацією судової реформи і набранням чинності законами України від 02.06.16 №№ 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" та 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", питання про подальше призначення на посаду суддів, у яких закінчився п`ятирічний строк повноважень, а Верховною Радою України не розглянуто питання про їх обрання на посаду судді безстроково, віднесено до повноважень Вищої ради правосуддя.

При цьому, в силу наведених вище положень законів України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про Вищу раду правосуддя", рішення про призначення або відмову у призначенні на посаду судді розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя у пленарному складі. Отже, законодавцем не передбачено автоматичного порядку призначення на посаду судді.

Судом встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 07.11.17 №3602/0/15-17 "Про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду" відмовлено у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Вищої ради правосуддя про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення на посаду судді є підставою для припинення повноважень судді, призначеного до набрання чинності Законом України від 02.06.16 №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)".

Крім того, на момент виникнення спірних відносин пунктом 4 частини першої статті 24, статті 125 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" було визначено, що припинення повноважень судді є підставою для видачі головою суду наказу про припинення трудових відносин з таким суддею.

Таким чином, ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді унеможливлює подальше перебування позивача у штаті Харківського окружного адміністративного суду з огляду на наявність розпорядчого акта, з яким пов`язане припинення її повноважень яким є згадане рішення ВРП.

Доводи апелянта про те, що Конституцією України не передбачено такої підстави для припинення повноважень судді як ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення на посаду судді, колегія суддів зазначає, що предметом даного спору не є правомірність підстав призначення чи звільнення позивача з посади судді, адже відповідні питання відносяться до повноважень спеціально утвореного органу - Вищої ради правосуддя та перебувають поза компетенцією голови суду.

Водночас, предметом даного спору є правомірність рішення голови суду про відрахування позивача зі штату суду, що урегульовано Законом України "Про судоустрій і статус суддів", норми якого є спеціальними у спірних відносинах.

З матеріалів справи, зокрема з доводів заявленого позову, вбачається, що позивач ОСОБА_1 факично не погоджується з рішенням Вищої ради правосуддя від 07.11.17 №3602/0/15-17 "Про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду".

Проте, колегія суддів зауважує, що ст. 24 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" до повноважень голови місцевого суду не відносить надання правової оцінки щодо протиправності або правомірності акту про звільнення судді з посади при прийнятті наказу згідно п. 4 ч. 1 даної статті.

Слід зазначити, що позивачем не надано доказів скасування або недійсності рішення Вищої ради правосуддя 07.11.17 №3602/0/15-17 на момент прийняття відповідачем наказу від 11.12.17 №04-04/244 "Про відрахування судді ОСОБА_1 "

Крім того, рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.02.18 у справі №800/546/17, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.04.18, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 07 листопада 2017 року №3602/0/15-17 про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді.

Доводи апелянта щодо оскарження рішення Вищої ради правосуддя від 07.11.17 №3602/0/15-17 до суду колегія суддів відхиляє з огляду на те, що позивачем не надано доказів зупинення дії вказаного рішення до ухвалення Верховним Судом рішення у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 07.11.17 №3602/0/15-17 "Про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду" головою Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 правомірно, у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про судоустрій і статус суддів", видано наказ від 11.12.17 №04-04/244 "Про відрахування судді ОСОБА_1 ".

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року по справі № 820/53/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 14.06.2019 року