Справа № 826/16102/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Столяр В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач, Офіс ВПП ДФС), в якому просить: визнати дії відповідача з направляння інкасових доручень та примусового стягнення коштів з рахунків позивача протиправними; зобов`язати відповідача утриматись від вчинення дій щодо стягнення податкового боргу з позивача шляхом направлення інкасових доручень без дотримання вимог чинного законодавства, а саме: Податкового кодексу України та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві від 13 грудня 2018 року позов задоволено частково. Визнано дії відповідача з направляння інкасових доручень та примусового стягнення коштів з рахунків позивача протиправними. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ухвалою Господарського суду Київської області від 17 листопада 2015 року у справі № 911/4610/15 порушено провадження у справі про банкрутство ДП «Регіональні електричні мережі», а також введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та процедуру розпорядження майном ДП «Регіональні електричні мережі» і призначено розпорядником майна арбітражного керуючого.

03 вересня 2018 року посадовою особою Офісу ВПП ДФС прийнято рішення № 3 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, яким, відповідно до п. 95.5 статті 95 Податкового кодексу України , вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу ДП «Регіональні електричні мережі» шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах.

12 вересня 2018 року, за інкасовим дорученням (розпорядженням) від 03 вересня 2018 року № 6043/28-10-17-41 на суму 141044065,32 грн., згідно з вказаним рішенням відповідача, з поточного рахунка позивача № НОМЕР_1 у Головному управлінні по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк», стягнуто в рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток 31525,49 грн., що підтверджується копією меморіального ордера № 6043/28-10 та за інкасовим дорученням (розпорядженням) від 03 вересня 2018 року № 6047/28-10-17-41 на суму 38628464,32 грн., згідно з зазначеним рішенням Офісу ВПП ДФС, з поточного рахунка позивача № НОМЕР_2 в AT «Банк Кредит Дніпро», стягнуто в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість 132,14 грн., що підтверджується копією банківської вилиски за 12 вересня 2018 року.

19 вересня 2018 року, за інкасовим дорученням (розпорядженням) від 06 вересня 2018 року № 6079/28-10-17-41 , згідно з названим рішенням відповідача, з поточного рахунка позивача № НОМЕР_1 у Головному управлінні по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк», стягнуто в рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток 22,00 грн., що підтверджується копією меморіального ордера № 6079 та за інкасовим дорученням (розпорядженням) від 06 вересня 2018 року № 6080/28-10-17-41, згідно з наведеним рішенням Офісу ВПП ДФС, з окремого поточного рахунка позивача № НОМЕР_3 у Головному управлінні по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк», стягнуто в рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток 9000,61 грн., що підтверджується копією меморіального ордера № 6080.

Задовольняючи позовну вимогу, суд першої інстанції виходив з того, що хоча дія мораторію на задоволення вимог поточних кредиторів і не поширюється, у тому числі не зупиняє виконання боржником зобов`язань зі сплати податків та зборів (обов`язкових платежів), які виникли після введення мораторію, проте стягнення грошових коштів за такими зобов`язаннями провадиться, в силу вимог ч. 5 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з рахунку боржника в установі банку виключно під контролем арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Тобто, у разі стягнення поточними кредиторами зазначених зобов`язань, відповідне питання має бути узгоджено з арбітражним керуючим, зокрема його, щонайменше, має бути повідомлено про намір списання коштів з рахунку боржника.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що не вірне тлумачення судом першої інстанції ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», адже відповідно до ст. 98 цього закону арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства та жодним нормативно правовим актом не зобов`язано контролюючий орган повідомляти арбітражного керуючого про намір списання коштів з рахунку боржника.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів повідомляє наступне. Згідно з п. 1.3 статті 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Згідно з ч. 15 статті 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з моменту відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство: пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися у випадку та порядку, передбачених цим Законом; арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство; корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника реалізуються з урахуванням обмежень, встановлених цим Законом; задоволення вимог засновника (учасника) боржника - юридичної особи про виділення частки в майні боржника у зв`язку з виходом із складу його учасників забороняється; рішення про реорганізацію або ліквідацію юридичної особи - боржника приймається в порядку, визначеному цим Законом.

Водночас, відповідно до ч.ч. 3, 5 статті 19 названого Закону, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення. Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).

З аналізу змісту вказаних норм видно, що для правовідносин, що виникають під час судової процедури банкрутства, зокрема, розпорядження майном боржника, яку здійснює арбітражний керуючий, пріоритетними є норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор). Тобто не повідомлення арбітражного керуючого про списання коштів з рахунків підприємства є порушенням вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 14 вересня 2018 року листом № Д1-04/130 звернувся до арбітражного керуючого підприємства, в якому просив надати інформацію чи було його повідомлено про рішення Офісу ВПП ДФС направити до банків , у яких відкриті поточні рахунки підприємства, інкасові доручення про списання боргу з податкових зобов`язань.

В свою чергу арбітражний керуючий листом від 24 вересня 2018 року № 01/24-4610/15 повідомив позивача, що від органів ДФС жодних повідомлень про рішення направлення до установ банків інкасових доручень про списання боргу з податкових зобов`язань не надходило.

Посилання апелянта на не правильне тлумачення суду першої інстанції ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», є помилковим, адже відповідно до ст. 98 цього закону арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства.

Також, колегія суддів зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не зобов`язано контролюючий орган повідомляти арбітражного керуючого про намір списання коштів з рахунку боржника боржника та що арбітражний керуючий здійснює тільки контроль за такими стягнення

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції вважає, що позиція суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є помилковою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - задовольнити, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року - скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма