Справа № 420/988/19
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/988/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Захарчук О.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача Сосоновича О.А.

представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Голови громадської організації «Міжрегіональна правозахисна група «Захист» ОСОБА_1 до Начальника 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України полковник Сосоновича Олега Анатолійовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративний позов Голови громадської організації «Міжрегіональна правозахисна гркпа «Захист» ОСОБА_1 до Начальника 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України полковник Сосоновича Олега Анатолійовича в якому позивач просить:

визнати протиправними дії начальника 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України полковника Сосоновича О.А. щодо ненадання інформації на запит громадянина ОСОБА_1 від 03.01.2019 року;

зобов`язати начальника 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України полковника Сосоновича О.А. надати відповідь на інформаційний запит громадянина ОСОБА_1 від 03.01.2019 року.

Позов вмотивовано наступним.

03 січня 2019 року, відповідно Закону України «Про доступ до публічної інформації», на адресу начальника 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України полковнику Сосоновичу О. А. направлено інформаційний запит про надання інформації щодо вжиття протягом 2017 - 2018 років заходів щодо виявлення, припинення, та розкриття злочинів стосовно службових осіб квартирно-експлуатаційного відділу м . Одеса .

До теперішнього часу відповідь на зазначений інформаційний запит позивач не отримав, чим фактично начальником 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України полковником Сосоновичем О.А . відмовлено у наданні інформації позивачу.

Відповідно ст. 1 Закону № 2939-?І, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 2939-?І передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-?І, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

На думку, позивача ненадання відповіді із вказаних підстав суперечить приписам Закону України «Про доступ до публічної інформації», що і стало підставою для звернення до суду.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

Ухвалою суду від 21.02.2019 р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін).

Відповідно ст.162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження по справі доставлено на адресу відповідача 14.03.2019 р., що підтверджується розпискою про отримання (а/с. 28-29).

15.03.2019 р. через канцелярію суду надійшов Відзив за вхід. № 9478/19, який обгрунтовано наступним.

12 лютого 2019 року відповідно до журналу реєстрації вхідних документів за вх.№1857 на адресу 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України надійшов інформаційний лист голови ГО МПГ «Захист» ОСОБА_1 від 03.01.2019 року щодо надання інформації про вжиття заходів ввіреним відповідачу підрозділом, протягом 2017-2018 року, виявлення, припинення та розкриття злочинів службовими особами квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси та які саме.

Відповідно до встановленого ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» п`ятиденного строку, відповідачем було здійснено інформування позивача шляхом надання останньому 18.02.2019 року за №17/7-1347 відповіді на запит від 03.01.2019 року.

На підтвердження відправлення відповіді позивачу, надаю копії квитків щодо почтової оплати на 2 аркушах.

Крім того, відповідачем продубльовано 19.02.2019 року зазначену відповідь на адресу позивача шляхом інформування останнього на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1.

Потребує на увагу і той факт, що незважаючи на надання відповідачем відповіді на адресу позивача, 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України є структурним підрозділом Департаменту контррозвідки СБ України, та не є самостійною установою, яка має кадровий орган, фінансову службу та юридичної особи, що фактично відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» позбавляє відповідача, як керівника саме структурного підрозділу, надавати відповіді, тобто, позивач є неуповноваженою особою, яка наділена правом надання інформації в рамках цього Закону.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

03 січня 2019 року на адресу начальника 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України полковнику Сосоновичу О. А ., направлено інформаційний запит.

«Відповідно ст.ст. 21-22 Закону України «Про громадські об`єднання», ст. 21 Закону України «Про запобігання корупції», а також Статуту ГО «Міжрегіональна правозахисна група «Захист», далі за текстом - ГО «МПГ «Захист», серед іншого здійснює заходи, направлені на попередження злочинів, запобігання та протидію корупції.

Вимогами ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Службу безпеки України» визначено, що до завдань Служби безпеки України входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 8 Закону України «Про Службу безпеки України» прошу надати інформацію чи вживались ввіреним Вам підрозділом, протягом 2017 - 2018 років, заходи щодо виявлення, припинення, та розкриття злочинів щодо службових осіб квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеса (далі за текстом КЕВ м. Одеса) та які саме.

Крім того, прошу надати інформацію чи здійснювалось будь-яке інформування керівництва КЕВ м. Одеса щодо усунення останніми порушень вимог законодавства у тому числі в бюджетній сфері протягом зазначеного періоду.

Інформацію прошу надати у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» строк засобами поштового зв`язку та на електронну адресу.».

12 лютого 2019 року у журналі реєстрації вхідних документів за №1857 зареєстровано інформаційний лист голови ГО МПГ «Захист» ОСОБА_1 від 03.01.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» 18.02.2019 року за №17/7-1347 надано відповідь на запит від 03.01.2019 року.

Крім того, 19.02.2019 року продубльовано зазначену відповідь на адресу позивача шляхом інформування останнього на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (а/с. 36-38).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 34 Конституції України закріплює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-ХІI.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону №2939-VI, одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно з статтею 12 Закону №2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

У відповідності до частини першої статті 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною четвертою тієї ж статті закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Приписами частини першої статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Статтею 23 Закону №2939-VI врегульовано, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Отже, будь-які особи мають право звертатись із інформаційними запитами до суб`єктів владних повноважень та інших розпорядників публічної інформації, які у свою чергу зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати на нього відповідь.

Надання відповіді на отриманий запит має імперативний характер, у незалежності від того, до яких висновків дійде суб`єкт владних повноважень чи інший розпорядників публічної інформації.

ВИСНОВКИ СУДУ

Стаття 124 Конституції України (в попередній редакції) встановлювала, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

З 30 вересня 2016 року набули чинності зміни до Конституції в частині правосуддя.

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права. Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).

«Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення…

Суд звертається до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі 922/1249/17.

Згідно зі статтею 14 ГПК України («Диспозитивність господарського судочинства») суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу».

Означена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.06.2019 року по справі № 909/452/18, яка застосовується судом згідно ч.5 ст. 242 КАС України.

Як встановлено судом, юридичний спір в даній справі, на думку позивача, виник внаслідок ненадання відповіді на інформаційний запит. Саме тому позивачем заявлено позовну вимогу про визнати протиправними дії начальника 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України полковника Сосоновича О.А. щодо ненадання інформації на запит громадянина ОСОБА_1 від 03.01.2019 року.

Як встановлено судом і не заперечувалось позивачем по справі, 19.02.2019 року відповідь на інформаційний запит отримано позивачем на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (а/с. 36-38).

Отже, порушення відповідачем закону у вигляді ненадання інформації на запит судом не підтверджено.

Разом з цим, слід звернути увагу на статтю 23 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», яка виокремлює декілька видів правопорушень.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

При цьому, позивачем зазначено виключно правопорушення щодо ненадання відповіді на запит на інформацію.

Як зазначалось судом вище, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

З огляду на викладене, суд не надає правової оцінки іншим правопорушенням, оскільки вони не є предметом позову Голови громадської організації «Міжрегіональна правозахисна група «Захист» ОСОБА_1 .

З урахуванням встановленого в судовому засіданні та підтвердженого матеріалами справи позивач отримав інформацію, а отже суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених Головою громадської організації «Міжрегіональна правозахисна група «Захист» позовних вимог щодо визнати протиправними дії начальника 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України полковника Сосоновича О.А. щодо ненадання інформації на запит громадянина ОСОБА_1 від 03.01.2019 року.

Вказана вимога є основною.

Похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги) (ст.4 КАСУ).

Тоді як вимога про зобов`язання начальника 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України полковника Сосоновича О.А. надати відповідь на інформаційний запит громадянина ОСОБА_1 від 03.01.2019 року є похідною, яка також задоволенню не підлягає.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Голови громадської організації «Міжрегіональна правозахисна група «Захист» ОСОБА_1 до Начальника 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України полковник Сосоновича Олега Анатолійовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Голови громадської організації «Міжрегіональна правозахисна група «Захист» ОСОБА_1 - адреса: АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2, телефон: НОМЕР_3, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2

Начальник 7 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України полковник Сосонович Олег Анатолійович (адреса: АДРЕСА_2

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.