Справа № 420/2352/19
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2352/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Мельника Ю.В.,

представника позивачки ОСОБА_1 (на підставі ордеру),

представника відповідача Юдкіна С.І. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29.12.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (надалі по тексту позивачка або ОСОБА_2 ) до Одеської митниці ДФС (надалі по тексту відповідач) в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29.12.2018 року.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

07 грудня 2018 року для здійснення митного оформлення автомобіля Mercedes-Benz С 2014 року випуску VIN НОМЕР_1 до Одеської митниці ДФС позивачкою було подано митну декларацію №UA500650/2018/065644, відповідно до якої заявлена митна вартість автомобіля була зазначена за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується, а саме за ціною у розмірі 5980 доларів США.

На вимогу відповідача позивачем були надані додаткові документи, а саме: копія паспорту та ІПН ОСОБА_3 , копія контракту, копія листа, копія квитанцій від 04.12.2018 року та від 30.01.2019 року, копія акту про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 24.11.2018 року, скріншот з особистого кабінету на сайті аукціону від 25.09.2018 року, копія інвойсу від 23.09.2018 року, копія довідки про здійснення SWIFT платежу, копія транспортної накладної (коносаменту) від 10.10.2018 року (Bill of landing), копія наряду від 21.11.2018 року, копія звіту про незалежну оцінку авто з додатками від 04.12.2018 року, копія свідоцтва про реєстрацію автомобіля (Title), копія довідки ТОВ «ЦЕНТР АВТО» для митного оформлення від 04.12.2018 року, копія договору на здійснення брокерського декларування від 17.11.2018 року.

Проте, відповідачем 07.12.2018 року складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2018/01214, а 29.12.2018 року прийнято рішення про коригування митної вартості автомобіля за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), внаслідок чого, вартість автомобіля збільшена з 5980 доларів США до 14 189 доларів США, а розмір митних платежів збільшився з 61 300 грн. до 134 700 грн.

В подальшому з метою митного оформлення автомобіля 30.01.2019 року позивачем здійснено доплату митних платежів у розмірі 73 400 грн. шляхом внесення цих коштів на рахунок відповідача. Після чого було здійснено митне оформлення автомобіля та випущеного його у вільних обіг за митною декларацією від 30 січня 2019 року №UA500650/2019/002599.

З метою підтвердження заявленої вартості автомобіля, після його випуску у вільний обіг, позивач надала до Одеської митниці ДФС заяву про скасування рішення про коригування заявленої митної вартості №UA500000/2018/000079/2 від 29.12.2018 року разом з додатковими документами: копією контракту №001197 від 20.09.2018 року та копією листа від «USA InterCargo LLC».

Проте, 02.04.2019 року Одеська митниця ДФС, розглянувши заяву позивача, надала відповідь в якій зазначила, що підстав для скасування рішення про коригування заявленої митної вартості від 29.12.2018 року №UA500000/2018/000079/2 немає.

Таким чином, позивачка не погоджуючись з висновками відповідача щодо необхідності обрання другорядного методу оцінки вартості автомобіля та безпосередньо самою вартістю автомобіля, вважає, що рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29.12.2018 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Процесуальні дії

Ухвалою судді від 22 квітня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання по справі призначено на 15 травня 2019 року о 10 год. 00 хв.

14 травня 2019 року від Одеської митниці ДФС надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №17213/19), згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

15 травня 2019 року від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив (вхід. №17434/19).

21 травня 2019 року від Одеської митниці ДФС надійшли заперечення на відповідь на відзив (вхід. №18069/19).

23 травня 2019 року від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат в порядку ч.1 ст.139 КАС України (вхід. №18428/19).

27 травня 2019 року від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (вхід. №18773/19).

30 травня 2019 року від позивача надійшли пояснення (вхід. №19379/19).

Відзив на адміністративний позов обґрунтовано наступним

Під час митного контролю товарів за митною декларацією №UA500650/2018/065644 від 07.12.2018 року програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України - прийняття рішення про коригування митної вартості.

Також під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, наданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією №UA500650/2018/065644 від 07.12.2018 року було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) пунктом 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI у випадку якщо рахунок сплачено, то до документів, які підтверджують митну вартість товарів віднесені банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Проте, до митного оформлення не надано банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, які підтверджують митну вартість товарів; 2) частиною 2 статті 368 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № №4495-VI передбачено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. Проте, до митного оформлення не надано документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України, які підтверджують митну вартість товарів.

Таким чином, відповідач зазначає, що положення вищезазначених норм законодавства України передбачають зазначення повних та достовірних відомостей про вартість страхування товарів, а також вартість перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України як складової частини митної вартості товарів, а тому ненадання уповноваженою особою декларанта до митного оформлення документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного Кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI.

Отже, оскільки в документах, які надані позивачкою до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією №UA500650/2018/065644 від 07.12.2018 року містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а декларантом або уповноваженою особою декларанта не подано додаткових документів, які були витребувані митницею згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України №4495-VI від 13.03.2012 року, то відповідач вважає, що були підстави для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Відповідь на відзив обґрунтована наступним

Відповідачем не було зазначено, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого позивачем до декларування товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими або мають розбіжності.

Позивачка зазначає, що в графі 33 спірного рішення про коригування митної вартості товарів міститься лише посилання на цінову інформацію щодо певних нібито ідентичних товарів, втім конкретного посилання на ідентичний товар, вказаний у митних деклараціях немає.

Зміст заперечень на відповідь на відзив ідентичний відзиву на адміністративний позов.

У судовому засіданні призначене на 27 травня 2019 року о 09 год. 20 хв. представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов та у запереченнях на відповідь на відзив.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, відзив, відповідь на відзив, та заперечення, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

20.09.2018 року між ОСОБА_2 (клієнт) та «USA InterCargo LLC» (виконавець) укладено контракт №001197 (а.с.54-56).

В п.1.1. контракту №001197, зазначено, що даний контракт регулює взаємовідносини сторін по наданню виконавцем послуг по купівлі автомобіля або запчастин автомобіля на території США, надання консультацій по грошовому переказу оплати, по організації доставки автомобіля або запчастин. Інформація про вантаж: 2014 MERCEDES-BENZ C Vin#WDDGJ4HBXEG18347 lot#22449168.

Відповідно до п.5.4. контракту №001197 усі платежі повинні надійти на банківський рахунок виконавця: PNC Bank 21 Rangeline Rd, Carmenl, IN 46032 SWIFT: HATRUS44GTM Routing No: НОМЕР_2 .

Згідно п.6.1. контракту №001197 компанія при перевезенні вантажу, страхує контейнери з вантажем мінімально, з максимальним страховим полісом 500 доларів США. Виконавець не купує додаткове страхування вантажу, якщо інше не зазначено в контракті.

На виконання умов контракту №001197, автомобіль 2014 року MERCEDES-BENZ C 250, VIN: НОМЕР_3 , лот № НОМЕР_4 був викуплений на страховому аукціоні ІААІ компанією InterCargo USA на користь ОСОБА_4 за ціною 5580 доларів США, включаючи збір аукціону. Домовленість про покупку лота була досягнута шляхом листування по електронній пошті з клієнтом. У той же час, клієнтом була здійснена оплата авансової вартості в розмірі 2520 доларів США за придбання автозапчастин для даного автомобіля. Вартість доставки даного авто, склала 400 доларів США (а.с.57).

07 грудня 2018 року для здійснення митного оформлення автомобіля Mercedes-Benz С 2014 року випуску VIN НОМЕР_1 до Одеської митниці ДФС позивачкою було подано митну декларацію №UA500650/2018/065644, відповідно до якої заявлена митна вартість автомобіля була зазначена за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується, а саме за ціною у розмірі 5980 доларів США (а.с.89-90).

Разом з митною декларацією №UA500650/2018/065644 та на вимогу відповідача про надання додаткових документів, позивачем було надано: копія паспорту та ІПН (а.с.14-18); копію контракту №001197 від 20.09.2018 року (а.с.54-56); копія листа USA InterCargo LLC (а.с.19); копія квитанції від 04.12.2018 року (передоплата за митне оформлення) на суму 61300,00 грн. (а.с.20); копія акту про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 24.11.2018 року (а.с.22-23); скріншот з особистого кабінету на сайті аукціону від 25.09.2018 року (а.с.24); копія інвойсу від 23.09.2018 року (а.с.25); копія довідки про здійснення SWIFT платежу (а.с.26); копія транспортної накладної (коносаменту) від 10.10.2018 року (а.с.27-29); копія наряду від 21.11.2018 року (а.с.30); копія звіту про незалежну оцінку авто з додатками від 04.12.2018 року (а.с.31-39); копія свідоцтва про реєстрацію автомобіля (Title) (а.с.40-41); копія довідки ТОВ «ЦЕНТР АВТО» для митного оформлення від 04.12.2018 року (а.с.42); копія договору на здійснення брокерського декларування від 17.11.2018 року (а.с.43-45).

За результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України, поданих 07.12.2018 року, Одеською митницею ДФС прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2018/01214, у зв`язку з тим, що митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів зазначених у ст.58, 59, 60, 61, 62, 63 Митного кодексу України, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена з використанням способів, які не суперечать законом України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (GAAT), другорядним методом резервним (а.с.47-48).

29 грудня 2018 року Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості автомобіля за другорядним методом №UA500000/2018/000079/2, відповідно до рядка 30, загальна вартість автомобіля склала 14189,00 доларів США (а.с.46).

З метою митного оформлення автомобіля, 30.01.2019 року позивачем здійснено доплату митних платежів у розмірі 73 400 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 30.01.2019 року (а.с.21).

30.01.2019 року відповідачем здійснено митне оформлення автомобіля та випущеного його у вільний обіг за митною декларацією №UA500650/2019/002599 (а.с.50-51).

З метою підтвердження заявленої нею вартості автомобіля, після його випуску у вільний обіг, ОСОБА_2 надала до Одеської митниці ДФС заяву про скасування рішення про коригування митної вартості №UA500000/2018/000079/2 від 29.12.2018 року (а.с.52-53).

Листом від 04.04.2019 року за №2912/10/15-70-19-01-07 Одеська митниця ДФС повідомила позивачку, що на даний час в Одеській митниці ДФС підстави для скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29.12.2018 року відсутні (а.с.59-62).

Джерела права та висновки суду

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

У відповідності до ч.1 ст.53 МК України, згідно з якою контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, Одеською митницею здійснено контроль правильності визначення митної вартості товарів, в ході якого встановлено, що подані декларантом документи на підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Митним кодексом України встановлено, що митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Обсяг процедур та порядок їх застосування визначаються відповідно до Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Статтею 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщується через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою особою під час декларування товарів (ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України).

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до частин 1-3 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частин 2 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Другою частиною статті 53 Митного кодексу України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, а третя частина цієї ж статті передбачає, що якщо документи, зазначені у частині другій статті 53, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) документи.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, підставою для його прийняття стали висновки митного органу про те, що надані декларантом до митного оформлення товару документи містять розбіжності та недоліки, зокрема:- згідно пункту 2 статті 53 Митного кодексу України, якщо рахунок сплачено, декларантом для підтвердження митної вартості подаються банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - згідно статті 368 Митного кодексу України при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. Зазначені документи до митного оформлення не надано. У зв`язку з зазначеним, позивачці запропоновано протягом 10 календарних днів надати до органу доходів і зборів, документи, що підтверджують заявлену митну вартість та усувають виявлені недоліки та розбіжності, а саме: 1) банківські платіжні документи, які стосуються сплати фактурної вартості ктз, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; 2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) якщо здійснювалось страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Судом було встановлено, що разом з митною декларацією №UA500650/2018/065644 та на вимогу відповідача про надання додаткових документів, позивачем було надано: копія паспорту та ІПН (а.с.14-18); копію контракту №001197 від 20.09.2018 року (а.с.54-56); копія листа USA InterCargo LLC (а.с.19); копія квитанції від 04.12.2018 року (передоплата за митне оформлення) на суму 61300,00 грн. (а.с.20); копія квитанції від 30.01.2019 року (передоплата за митне оформлення) на суму 73400,00 грн. (а.с.21); копія акту про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 24.11.2018 року (а.с.22-23); скріншот з особистого кабінету на сайті аукціону від 25.09.2018 року (а.с.24); копія інвойсу від 23.09.2018 року (а.с.25); копія довідки про здійснення SWIFT платежу (а.с.26); копія транспортної накладної (коносаменту) від 10.10.2018 року (а.с.27-29); копія нараду від 21.11.2018 року (а.с.30); копія звіту про незалежну оцінку авто з додатками від 04.12.2018 року (а.с.31-39); копія свідоцтва про реєстрацію автомобіля (Title) (а.с.40-41); копія довідки ТОВ «ЦЕНТР АВТО» для митного оформлення від 04.12.2018 року (а.с.42); копія договору на здійснення брокерського декларування від 17.11.2018 року (а.с.43-45).

Судом також було встановлено, що автомобіль Mercedes-Benz С 2014 року випуску VIN НОМЕР_1 був викуплений на страховому аукціоні IAAI компанією InterCargo USA на користь ОСОБА_2 , відповідно до умов укладеного контракту №001197 від 20.09.2018 року за 5580 доларів США, доставка вказаного автомобіля коштувала 400 доларів США, інша частина SWIFT платежу у розмірі 2520 доларів США була оплатою авансової вартості придбання автозапчастин для даного автомобіля. На підтвердження здійснення зазначених витрат та переказу коштів у загальному розмірі 8500 доларів США, позивачкою надано до суду та відповідачу копію виписки з ПриватБанку про здійснення SWIFT платежу на суму 8500 доларів США (а.с.26).

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлена позивачкою митна вартість автомобіля підтверджується належними документами відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України.

Окрім вказаного, суд також зазначає, що надані позивачкою Одеській митниці ДФС документи, а саме: інвойс, платіжне доручення та довідка про здійснення SWIFT платежу в іноземній валюті містять достатньо інформації, яка дозволяє ідентифікувати приналежність цих документів до поставки автомобіля, а відтак й визначити дійсну вартість такого автомобіля.

Суд критично відноситься до твердження відповідача, що до митного оформлення не надано документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України, які підтверджують митну вартість товарів, що спростовується п.6.1. контракту №001197 від 20.09.2018 року, в якому зазначено, що компанія страхує контейнери з вантажем мінімально, з максимальним страховим полісом 500 доларів США та п.6.2. зазначеного контракту, відповідно до якого позивачці запропоновано придбати повний страховий поліс в разі повної втрати, наприклад: аварії в морі, збиток від пожежі або крадіжки. Таким чином, вартість страхування автомобіля випливає з самого змісту контракту №001197 від 20.09.2017 року, при цьому позивачці лише запропоновано придбати повний страховий поліс.

До того ж, на підтвердження перевезення (фрахту) автомобіля, позивачкою надано до суду та відповідачу: довідку USA InterCargo LLC, в якій зазначено, що вартість доставки автомобіля, склала 400 доларів США (а.с.57); коносамент від 10.10.2018 року ZIM Integrated Shipping Services LTD (а.с.27-29); наряд №2421 від 23.11.2018 року по лінії ZIM Integrated Shipping Services LTD, перевізник ОСОБА_5 Марін ЛТД ТОВ (а.с.30); інвойс №UA-185347 від 23.09.2018 року в якому зазначено вартість доставки 400 доларів США (а.с.25).

Як було встановлено судом, 03 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 для визначення вартості колісного транспортного засобу - Mercedes-Benz C 250 1.8i WDDGJ4HBXEG185347, що ввозиться на митну територію України.

За результатом розгляду заяви позивача, 04 грудня 2018 року ФОП ОСОБА_6 надала звіт №23/5 про оцінку вартості колісного транспортного засобу, що ввозиться на митну територію України із США (а.с.31-39).

Відповідно до висновку, зазначеному в звіті №23/5 від 04.12.2018 року, ринкова вартість транспортного засобу Mercedes-Benz C 250 1.8i VIN: НОМЕР_5 , 2013/2014 року випуску, тип 1796 cm3 (бензин/204 к.с.) складає 5530 доларів США з урахуванням пошкоджень.

В звіті також наявний розрахунок вартості відновлювального ремонту досліджуваного транспортного засобу, пошкодженого в результаті ДТП, проведений в калькуляції, згідно якого загальна вартість ремонту складає 8 186,19 доларів США.

При цьому, судом було встановлено, що ФОП ОСОБА_6 має вищу освіту за спеціальністю «Автомобілі та автомобільне господарство», кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №7815 від 02 квітня 2011 року, видане Фондом Державного майна України за спеціалізація в межах напрямку: 1.2 Оцінка машин та обладнання; 1.3 Оцінка колісних транспортних засобів, свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів №8726 від 25 травня 2011 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача НОМЕР_6 від 30.03.2018 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість твердження відповідача щодо неприйняття звіту №23/5 від 04.12.2018 року про оцінку вартості колісного транспортного засобу, що ввозиться на митну територію України із США.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Між тим, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів від №UA500000/2018/00079/2 від 29.12.2018 року, у ньому зазначено лише про неможливість застосування 2-5 методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому відповідно до статей 59, 60 МК України неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість ОСОБА_2 підтвердила заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого Митницею рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч.1 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29.12.2018 року, таким що підлягає скасуванню.

23 травня 2019 року від позивачки надійшла заява про розподіл судових витрат в порядку ч.1 ст.139 КАС України (вхід. №18428/19) (а.с.168-170), відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 суму витрат понесених позивачем під час розгляду справи №420/2352/19 у розмірі 15 000 грн.

До заяву про розподіл судових витрат позивачкою надано до суду договір про надання правової допомоги від 07 лютого 2019 року (а.с.171-173) та рахунок на оплату №5 від 23 квітня 2019 року (а.с.174).

27 травня 2019 року від Одеської митниці ДФС надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (вхід. №18773/19) (а.с.176-182), в якому зазначено, що гонорар адвокату Бойко А.В. за надану правову допомогу у розмірі 15000 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для позивача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності. Відповідач також звертає увагу на те, що позивачем не подано доказів відображення адвокатом Бойко А.В. доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як само зайнятих осіб, отриманих від ОСОБА_2 шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та порядку її ведення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за №1686/24218 від 01 жовтня 2013 року.

30 травня 2019 року від позивача надійшли пояснення до заяви про розподіл судових витрат (вхід. №19379/19) разом з копією договору про надання правової допомоги від 07 лютого 2019 року (а.с.198-201), актом про надання послуг від 20 квітня 2019 року (а.с.202) та витягом з реєстру платників єдиного податку (а.с.203).

Розглянувши заяву позивача про розподіл судових витрат та пояснення до заяви, а також клопотання Одеської митниці ДФС про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд зазначає наступне.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Судом встановлено, що 07 лютого 2019 року ОСОБА_2 уклала договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням «Грищенко та партнери Одеса».

Відповідно до п.1.1. договору від 07.02.2019 року адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу в обсязі та на умовах, визначених в цьому договорі.

Згідно п.4.1. договору від 07.02.2019 року оплата наданих послуг здійснюється на підставі актів виконаних робіт та рахунків.

Акти виконаних робіт та рахунки складаються адвокатським об`єднанням та надаються клієнту кожного місяця. Порядок передачі актів виконаних робіт та рахунків визначений п.9.5. цього договору (п.4.2.).

Відповідно до п.4.3. договору від 07.02.2019 року всі додаткові витрати (судовий збір, державне мито, послуги нотаріуса, телефонні, факсимільні, копіювальні, на відрядження, оплата послуг третіх осіб та організацій), що пов`язані з виконанням цього договору, включаються в щомісячний рахунок у тому випадку, коли клієнт не сплатить їх самостійно.

Відповідно до акту про надання послуг від 20 квітня 2019 року адвокатське об`єднання «Грищенко та партнери Одеса» надало правову допомогу у вигляді юридичних послуг, а ОСОБА_2 її прийняла на підставі договору від 07.02.2019 року, а саме:

- надання первинної консультації щодо питання про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29.12.2018 року (2 години роботи адвоката) 3000 грн.;

- аналіз судової практики та оцінка правової позиції (4 години роботи адвоката) 6000 грн.;

- написання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29.12.2018 року (4 години роботи адвоката) 6000 грн.

Загальна вартість наданих юридичних послуг складає 15000 грн.

В акті про надання послуг від 20.04.2019 року також зафіксовано, що сторони договору свідчать, що юридичні послуги надані вчасно, кваліфіковано та у повному обсязі.

Судом також встановлено, що на виконання умов договору від 07.02.2019 року та на підтвердження сплати гонорару за правову допомогу щодо судової справи №420/2352/19 позивачем надано рахунок на оплату №5 від 23 квітня 2019 року про сплату 15 000,00 грн.

Також позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується оригіналом квитанції №4593182 від 19.04.2019 року (а.с.4).

Таким чином, суд зазначає, що наданими позивачкою документами, фактичний обсяг витрат, які сторона сплатила у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги підтверджено належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що вимоги представника позивачки про стягнення судових витрат з відповідача на суму 15000,00 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_2 у загальній сумі 15 768 грн. 40 коп. (судовий збір 768,40 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи 15000,00 грн.) підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29.12.2018 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000079/2 від 29.12.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_7 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_7 ) суму судових витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. При цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повне рішення суду складено та підписано суддею 18 червня 2019 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.