Справа № 1340/4612/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3015/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 1340/4612/18 (головуючий суддя Гулик А.Г., час ухвалення 11:23 год., м. Львів, повний текст рішення складений 07 лютого 2019 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: а) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУ НП у Львівській області) за №3127 від 31.08.2018 про накладення на нього (позивача) дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

б) визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у Львівській області №594 о/с від 19.09.2018 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України ,,Про Національну поліцію", у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відповідно до наказу ГУ НП у Львівській області №3127 від 31.08.2018;

в) поновити його (позивача) на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції на станції ,,Львів" Залізничного відділу поліції ГУНП у Львівській області та стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням від 28 січня 2019 року Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судове рішення ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належного значення його доводам про те, що до складу комісії з проведення службового розслідування був включений оперуповноважений Львівського УВБ НПУ ОСОБА_2 , який 20.08.2018 безпосередньо брав участь у затриманні позивача в якості підозрюваного та був учасником проведення невідкладних слідчих дій із позивачем. Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_2 діяв одночасно як оперативний працівник поліції в межах кримінального провадження, так і член комісії ГУ НП із проведення службового розслідування, а тому зацікавлений в результатах (наслідках) службової перевірки, що свідчить про упередженість висновків службового розслідування.

Крім того, відповідач порушив право позивача на захист та правову допомогу під час службового розслідування, а також порушив процедуру проведення службової перевірки в частині відібрання у ОСОБА_1 пояснень.

Позивач заперечує доказовість акту про його відмову від надання пояснень, оскільки 30.08.2018 він перебував під вартою та під конвоєм був етапований з СІЗО до слідчого для проведення слідчих дій.

В приміщенні прокуратури до нього підійшли представники відповідача, які проводили службове розслідування, та запропонували надати пояснення. Він заявив, що буде давати пояснення в присутності адвоката, який за кілька хвилин прибуде.

Однак, вказані особи не стали чекати захисника, а склали акт про відмову від надання пояснень, хоча він не відмовлявся від пояснень, а лише хотів це зробити в присутності захисника.

Суд першої інстанції також не дослідив належним чином обставини дисциплінарного проступку, а взяв до уваги лише висновки службового розслідування, в яких відповідач вже встановив вину позивача у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, за відсутності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, позивач протиправно був звільнений з органів поліції за вчинення кримінального злочину.

Проте вказані обставини залишись поза увагою суду першої інстанції.

З огляду на викладене позивач вважає, що його звільнення проведене з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Правом подання відзиву відповідач не скористався.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що в силу приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_1 працював на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції на станції ,,Львів" Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Проведеним на підставі наказу ГУНП у Львівській області №2943 від 20.08.2018 ,,Про призначення службового розслідування" службовим розслідуванням встановлено, що 05.06.2018 прокуратурою Львівської області розпочато кримінальне провадження №0000181 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження працівники Львівського управління ДВБ НП України та прокуратури Львівської області, у м.Львові на вул. Городоцькій, 83, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України затримали старшого оперуповноваженого СКП відділення поліції на станції Львів Залізничного ВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1

Підставами для затримання стали оперативні дані, що ОСОБА_1 здійснював прикриття протиправної діяльності групи осіб за грошову винагороду в розмірі 50% від викраденої суми коштів чи майна, а саме: громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які займалися крадіжками особистого майна громадян на Головному залізничному вокзалі м. Львова та прилеглій до нього території. Під час затримання у ОСОБА_1 при особистому огляді та обшуку виявлено та вилучено 5000 гривень, 500 євро та 50 доларів США.

21.08.2018 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України.

Згідно змісту повідомлення про підозру ОСОБА_1 налагодив протиправний механізм, спрямований на отримання неправомірної вигоди від осіб ромської національності, які систематично здійснювали крадіжки в місцях скупчення людей, та 20.08.2018 зловживаючи своїм службовим становищем, з метою незаконного збагачення, отримав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у сумі 550 євро, 50 доларів США та 5000 грн.

22.08.2018 ухвалою Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 обрано запобіжний захід - тримання під вартою з альтернативою застави в сумі 276 150 грн.

Ухвалою від 22.08.2018 Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 відсторонений від займаної посади строком до 22.10.2018 включно.

Відповідно до п.1 наказу ГУ НП у Львівській області від 31.08.2018 №3127 ,,Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Залізничного ВП ГУНП у Львівській області" за грубе порушення службової дисципліни, вимог ст. 18 Закону України ,,Про Національну поліцію" щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, вимоги п. 5 розділу І, п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, та скоєння вчинку, що дискредитує звання поліцейського, на оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції на станції Львів Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, на капітана поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУ НП у Львівській області №594 о/с від 19.09.2018 ,,По особовому складу" капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції на станції Львів Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України ,,Про Національну поліцію" звільнено із служби в поліції з 19.09.2018.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що за встановлених службовим розслідуванням обставин притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби згідно з оскарженими наказами є правомірним.

Надаючи правову оцінку наведеним обставинам та рішенню суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII ,,Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (ч.1).

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.2).

Проаналізувавши приписи п. 4 розділу XI ,,Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII, якими визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, колегія суддів вважає, що до затвердження відповідним законом Дисциплінарного статуту Національної поліції України підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 року за № 3460-IV (далі -Статут).

За змістом статті 1 Статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до положень статті 2 Статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 5 Статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що працівники органів поліції можуть нести дисциплінарну відповідальність незалежно від притягнення їх до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності.

Зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Стаття 12 Статуту визначає, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

При цьому у відповідності до ст.14 Статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Таким чином, звільнення з органів поліції є найсуворішим заходом дисциплінарного стягнення і повинно застосовуватись у виняткових випадках та за вчинення особливих дисциплінарних проступків.

За таких обставин колегія суддів вважає, що одним із елементів, який передує накладенню дисциплінарного стягнення є доведена вина працівника по невиконанню чи неналежному виконанню покладених на нього трудових обов`язків. Провина працівника у вчиненні дисциплінарного проступку має бути у вигляді прямого чи опосередкованого наміру. Отже, має бути доведено, що працівник хотів чи свідомо допускав настання несприятливих роботодавцеві наслідків.

Пунктом 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073 (далі - Інструкції №230) передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового та начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю; реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення; повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.

Згідно з пунктом 2.6 вказаної Інструкції підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Суд першої інстанції встановив, що підставою для проведення службового розслідування та видання наказу ГУ НП у Львівській області №2943 від 20.08.2018 ,,Про призначення службового розслідування" була інформація про затримання ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

За приписами пунктів 5.2, 5.3 Інструкції № 230 початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення, завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин (пункт 8.1 Інструкції № 230).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для призначення та проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 , який обгрунтовано підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що оскаржені накази відповідачем прийняті за наслідками службового розслідування, яким встановлений факт дисциплінарного проступку позивача ОСОБА_1 , що дискредитує звання поліцейського а тому висновки суду першої інстанції щодо правомірності звільнення позивача є вірними.

При цьому суд першої інстанції мотивовано відхилив доводи позивача щодо порушення вимог законодавства під час проведення службового розслідування, оскільки позивач не навів суду доказів на підтвердження сумнівів в об`єктивності оперуповноваженого Львівського управління внутрішньої безпеки ДВБ НП України ОСОБА_2, який приймав участь в затриманні ОСОБА_1 та у проведенні службового розслідування.

Участь ОСОБА_2 в службовому розслідуванні не вплинула на висновки цього розслідування, оскільки вони узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та підтверджують факт дисциплінарного проступку, який свідчить про порушення позивачем Присяги та дискредитує звання поліцейського.

Положеннями пункту 6.3.2 Інструкції № 230 встановлено право особи рядового або начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування.

За свідченням самого позивача про наявність такого права він був повідомлений працівниками ГУ НП у Львівській області, які в приміщенні прокуратури запропонували йому надати пояснення з приводу дисциплінарного проступку.

Позивач таким правом не скористався, оскільки мав можливість в присутності свого захисника підготувати та подати керівництву ГУ НП письмові пояснення, зробити інші заяви, тощо.

Інструкція № 230 не передбачає обов`язку службових осіб, які проводять службове розслідування, відбирати пояснення в особи, що вчинила дисциплінарний проступок, в присутності захисника.

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень вимог Інструкції при складанні акту про відмову позивача від надання пояснень.

Позивач жодним чином не спростував викладені в матеріалах службового розслідування факти вчиненого ним правопорушення, а тому незначні порушення процедури проведення службового розслідування, на думку колегії суддів, не спростовують цих фактів та не можуть бути підставою для звільнення позивача від дисциплінарної відповідальності.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені вище обставини дають обґрунтовані підстави стверджувати про порушення позивачем вимог статей 7, 8 Дисциплінарного статуту, статей 6-8, 18, 64 Закону України ,,Про Національну поліцію" , що полягало у недотриманні останнім принципів діяльності поліцейського та порушенні Присяги працівника поліції.

При цьому, судом першої інстанції в межах розгляду і вирішення справи не надавалась оцінка обставинам вчинення позивачем діяння, яке мало наслідком оголошення йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 368 Кримінального кодексу України та не встановлювалась наявність чи відсутність вини у його діях.

За статтею 14 Дисциплінарного статуту, обставини дисциплінарного проступку підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування і в разі підтвердження факту його вчинення на поліцейського повинно бути накладене дисциплінарне стягнення, у тому числі, шляхом його звільнення зі служби, що є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З урахуванням положень частини 2 статті 5 Дисциплінарного статуту, притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у разі скоєння ним дисциплінарного проступку. Обставини, що передували притягненню особи до даного виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності.

Тому твердження позивача про можливість його звільнення лише після набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Також колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що він ще до винесення оскаржених наказів подав рапорт на звільнення за власним бажанням, а тому мав бути звільнений на підставі цього рапорту.

При цьому колегія суддів вважає, що в силу приписів Дисциплінарного статуту відповідач наділений правом вибору дисциплінарного стягнення, виходячи з тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку. Тому подання рапорту на звільнення за власним бажанням не звільняє позивача від дисциплінарної відповідальності за вчинене правопорушення у вигляді звільнення з органів поліції.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення цієї скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 1340/4612/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 12.06.2019.