Справа № 2240/3289/18
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/3289/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

24 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Лукова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі вдеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (ГТУЮ у Хмельницькій області) про стягнення на користь позивача заробітної плати не виплаченої при звільненні в сумі 11656, 20 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача про задоволення апеляційної скарги заперечив, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 02.10.2003 року по 09.02.2018 рік працювала на посаді начальника Летичівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану (Летичівський РВ ДРАЦС).

Згідно наказу ГТУЮ у Хмельницькій області №129/04к від 31.01.2018 року позивача звільнено з посади начальника Летичівського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Хмельницькій області з 09.02.2018 року за власним бажанням, згідно ч. 1 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

Також, вирішено здійснити ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за 15 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за стаж державної служби 25 років (за 2017 рік), за 1 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 02.10.2016 по 01.10.2017, за 11 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 02.10.2017 по 09.02.2018 та провести повний розрахунок.

Згідно з платіжним дорученням №149 від 08.02.2018 року, яке проведено казначейством 09.02.2018 року, відповідно до відмітки на цьому дорученні, та Списку перерахувань в банк за лютий 2018 рік, ОСОБА_1 зараховано і перераховано 12028,09 грн. (перерахунок з/п при звільненні).

Відповідно до платіжного доручення №17 від 12.02.2018 року (проведеним казначейством 13.02.2018 року) ОСОБА_1 перераховано 7399,66 грн. допомоги з тимчасової втрати працездатності за рахунок ФСС з ТВП.

У довідці №68/09-15/24/4151 від 03.09.2018 року ГТУЮ у Хмельницькій області зазначено про те, що розрахункова сума при звільненні ОСОБА_1 склала 24224,34 грн, і включає: 1) оплата лікарняного за грудень 2017 року - 973,51 грн; 2) оплата лікарняних листків за січень 2018 року - 8264,46 грн.; 3) зарплата за лютий 2018 року - 3885 грн.; 4) компенсація за невикористану відпустку - 8863,29 грн.

Згідно довідок ГТУЮ у Хмельницькій області №10.1-30/24/3309 від 07.09.2018 року та №10.1-30/154 від 12.10.2018 року середньомісячна зарплата начальника Летичівського РВ ДРАЦС ГУТУЮ у Хмельницькій області на момент звільнення складала 15663,08 грн., а середньоденна - 783,15 грн.

На думку позивача, відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі проведено розрахунок при звільнені, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 та ст. 4 Кодексу Законів про Працю України (КЗпП України) трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

При цьому, структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з ч.4 ст.56 Закону України "Про державну службу" для виконання невідкладних або непередбачуваних завдань державні службовці, для яких законом не передбачено обмежень щодо роботи, на підставі наказу (розпорядження) керівника державної служби, про який повідомляється виборний орган первинної профспілкової організації (за наявності), зобов`язані з`явитися на службу і працювати понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час. За роботу в зазначені дні (час) державним службовцям надається грошова компенсація у розмірі та порядку, визначених законодавством про працю, або протягом місяця надаються відповідні дні відпочинку за заявами державних службовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КЗпП України робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті.

Залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається в таких виняткових випадках: 1) для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій і негайного усунення їх наслідків; 2) для відвернення нещасних випадків, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, загибелі або псування майна; 3) для виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у дальшому нормальна робота підприємства, установи, організації в цілому або їх окремих підрозділів; 4) для виконання невідкладних вантажно-розвантажувальних робіт з метою запобігання або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення (ч. 2 ст. 71 КЗпП України).

Статтею 72 КЗпП України визначено, що робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами ст. 107 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 107 КЗпП України роботу у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

При цьому, посилання у ст. 72 КЗпП України на ст. 107 КЗпП України означає лише використання способів підрахунку подвійного розміру оплати, викладених у п. п. 1, 2 і 3 ч. 1 ст. 107 КЗпП України, якщо сторони дійшли згоди щодо способу компенсації за роботу у вихідний день шляхом оплати у підвищеному розмірі.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наказу ГТУЮ у Хмельницькій області №360/09 від 28.07.2016 року «Про встановлення графіків роботи та прийому громадян у відділах державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області», виданого на виконання наказу Міністерства юстиції України №1076/5 від 11.04.2011 року «Про підвищення ефективності роботи відділів державної реєстрації актів цивільного стану», який був доведений до відома керівників відділів ДРАЦС у тому числі і позивачці, встановлено графік роботи у Летичівському РВ ДРАЦС.

Згідно з п. 5 вказаного наказу за наявності заяв громадян дозволено вихід на роботу в неробочі, святкові та вихідні дні працівникам відділів державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції для проведення державної реєстрації шлюбу та індивідуальних обрядів.

Відповідно до п.6 цього ж наказу, робота працівників відділів державної реєстрації актів цивільного стану в неробочі, святкові та вихідні дні компенсується шляхом надання іншого дня або інших годин відпочинку відповідно до вимог ст.ст.72, 107 КЗпП України.

Таким чином, позивач та відповідач узгодили спосіб компенсації роботи у вихідний день шляхом надання особам, які працювали у вихідний день іншого дня відпочинку за їх заявою.

На підставі наказу ГТУЮ у Хмельницькій області №360/09 від 28.07.2016 року позивачкою здійснювалось чергування шляхом проведення реєстраційних дій у неробочі дні 07.11.2016 року, 14.11.2016 року, 21.11.2016 року, 28.11.2016 року.

Так, обов`язковою умовою надання іншого дня відпочинку за раніше відпрацьований вихідний день є волевиявлення такого працівника, що знаходить своє відображення в подачі відповідної заяви, адже керівник підприємства, установи та організації позбавлений можливості примусово надавити співробітнику день відпочинку за раніше відпрацьований день.

При цьому, доказів звернення позивача до відповідача з заявами про надання днів відпочинку за раніше відпрацьовані дні 07.11.2016 року, 14.11.2016 року, 21.11.2016 року, 28.11.2016 року, а також доказів відмови в задоволенні вказаних заяв сторонами до матеріалів справи не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації за роботу у вихідні дні, оскільки позивач залучався до чергування, яке не підлягає оплаті, а за нього надається відгул, правом на отримання яких позивач не скористалась.

Крім того, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року №268 надано право керівникам органів у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат.

Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.

Так, згідно з п. п. 2.8, 2.9 Положення про порядок преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області та підпорядкованих йому установ, затвердженого наказом Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 20.03.2015 року №409/04ф, виплата місячний премій здійснюється працівникам здійснюється пропорційно відпрацьованому часу за наказом головного територіального управління відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи за підсумками роботи за місяць (рік), без обмеження індивідуального розміру премії. Виплата разових премій державним службовцям та службовцям за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків, виконання особливо важливої роботи та інші досягнення в роботі, з нагоди державних і професійних свят та ювілейних дат проводиться наказом головного територіального управління за поданням безпосереднього керівника, погодженим з заступником начальника управління, який курує даний напрямок роботи. Преміювання керівників структурних підрозділів проводиться за поданням заступників начальника управління. Нарахування даної премії проводиться у розмірах, визначених наказом начальника управління та в межах економії фонду оплати праці незалежно від відпрацьованого часу.

Таким чином, законодавством визначено право (а не обов`язок) керівників, у межах затвердженого фонду оплати праці, установлювати премії, та визначати її розмір. При цьому такі акти не містять норми стосовно мінімальної межі при встановленні розміру премії, або про необхідність обов`язкового погодження саме того розміру премії, який вказаний у поданні про преміювання державного службовця.

Із листа ГТУЮ у Хмельницькій області №4416-2018/7-11-169/3814-2018 від 20.11.2018 року встановлено, що до відповідача надходив лист начальника Летичівського районного управління юстиції від 24.09.2015 року, в якому вносилась пропозиція про встановлення премії ОСОБА_1 в розмірі 100% посадового окладу. Даний лист розглянуто та відповідно до вимог п.2.4 Положення про порядок преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам Головного територіального управлінні юстиції у Хмельницькій області із врахуванням показників Летичівського районного управління юстиції за попередній період 2015 року, а також за вересень 2015 року було прийнято рішення про преміювання працівників відділу ДРАЦС Летичівського районного управління юстиції у розмірі 50% від посадового окладу (наказ №1998/04ф від 12.10.2015 року). Проте, подань щодо виплати разової премії ОСОБА_1 у 2015 році до ГТУЮ у Хмельницькій області не надходило.

Також, листом №62/09-15/24/4089 від 27.08.2018 року ГТУЮ у Хмельницькій області зазначено про те, що протягом 2015 року наказ про виплату ОСОБА_1 разової премії в розмірі 100% посадового окладу головним територіальним управлінням юстиції не видавався.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача разової премії за 2015 рік, оскільки наказ на її призначення не видавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Тобто, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація зобов`язані виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Тобто, підставою для відповідальності роботодавця за затримку виплати сум при звільненні є наявність вини роботодавця, а саме: вчинення ним протиправних дій чи допущення протиправної бездіяльності, які спричинили таку затримку.

Так, згідно з платіжним дорученням №149 від 08.02.2018, яке проведено казначейством 09.02.2018 року, відповідно до відмітки на цьому дорученні, та Списку перерахувань в банк за лютий 2018, ОСОБА_1 зараховано і перераховано 12028,09 грн. (перерахунок з/п при звільненні).

Відповідно до платіжного доручення №17 від 12.02.2018 (проведеним казначейством 13.02.2018 року) ОСОБА_1 перераховано 7399,66 грн. допомоги з тимчасової втрати працездатності за рахунок ФСС з ТВП.

При цьому, відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 на її банківський рахунок було зараховано 12.02.2018 року - 12028,09 грн. (звільнення), і 13.02.2018 року - 7399,66 грн. (лікарняні).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що невиплата позивачу коштів у день її звільнення відбулась не з вини відповідача, оскільки на платіжному дорученні №149 від 08.02.2018 міститься відмітка Головного управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області про оплату такого доручення 09.02.2018, тобто у день звільнення позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верхового Суду від 18.04.2018 року справа №808/8308/13-а; від 26.11.2018 року справа №489/4153/16-ц; від 21.11.2018 року справа №826/19928/16; від 04.07.2018 року справа №805/1182/17-а.

Таким чином, колегією суддів не встановлено обставин на підтвердження обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 травня 2019 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.