Справа № 0440/6197/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року Справа № 0440/6197/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Конєвої С.О.

членів колегії - суддів Жукової Є.О., Ніколайчук С.В.

при секретарі судового засідання Зіненко А.О.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення суду від 16.11.2018р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №М8835-18 від 03.07.2018р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2018р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене листом від 03.07.2018р. №М8835-18 про відмову позивачеві у перерахунку пенсії;

- зобов`язати відповідача відповідно до ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", здійснити з 01.10.2017р. перерахунок позивачеві пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2018р. у справі №0440/6197/18 у задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що право на обчислення пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року, що передбачено ч.3 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виникає у особи лише за наявності у сукупності трьох умов, а саме: 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби. Однак, з урахуванням того, що судом було встановлено, що у період з 10.06.1986 р. по 02.07.1986 р. позивач знаходився на учбових зборах та на час участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС дійсну строкову службу не проходив, підстави для задоволення позову були відсутні.

14.05.2019р. ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2018р. у справі №0440/6197/18 за виключними обставинами посилаючись на те, що з 10.06.1986р. по 02.07.1986р. він виконував урядове завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи при виконанні військового обов`язку по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, внаслідок чого отримав інвалідність ІІІ групи, а тому має право на пенсію у відповідності до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Так, позивач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019р. №1-р(ІІ)2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2018р. у цій справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі (а.с.35-36).

Ухвалою суду від 20.05.2019р. було відкрито провадження за виключними обставинами за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2018р. у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні на 13.06.2019р. та, зокрема, зобов`язано відповідача надати відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.42).

28.05.2019р., на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, відповідач подав до канцелярії суду заперечення проти заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, у яких просив відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі посилаючись на те, що словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях ч.3 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнане неконституційним та втратило чинність 25.04.2019р., як того вимагає ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України», а тому, на момент виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до управління вказана норма була чинною. Відповідач вказує, що за таких обставин, відмова пенсійного органу є правомірною, а позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Окрім того, відповідач просив розглянути дану справу без участі представника управління (а.с.48-51).

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином 20.05.2019р., що підтверджується змістом телефонограми, наявної у справі (а.с.45).

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте у запереченнях проти заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами просив розглянути дану справу без участі представника управління (а.с.48-51).

Згідно до ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до вимог ч.2 ст.368 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Частиною 9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, належне повідомлення позивачем про дату, час і місце розгляду справи, клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника, строки розгляду заяви, встановлені ст. 368 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності учасників справи у письмовому провадженні, відповідно до вимог ч.3 ст.194, ч.9 ст.205, ч.2 ст.368 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом 3 групи, що підтверджується копіями посвідчення серії НОМЕР_1 від 08.12.2014р., вкладки до посвідчення, довідкою МСЕК серії 12 ААА №002642 (а.с.8,11,37).

З 10.06.1986р. по 03.07.1989р. ОСОБА_1 знаходився на спеціальних зборах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки Військової частини НОМЕР_2 №716 від 01.07.1986р. та копією військового квитка НОМЕР_3 (а.с.13,20).

04.06.2018р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.9).

Листом №М8835-18 від 03.07.2018р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачеві в перерахунку пенсії, оскільки за даними електронної пенсійної справи позивач проходив дійсну строкову службу з 16.11.1968р. по 03.12.1970р., а брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи з 10.06.1986р. по 03.07.1989р., а тому підстави для обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2017р. №851, відсутні, що підтверджується копією відповідного листа (а.с.10).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2018р. у справі №0440/6197/18 у задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено повністю з підстав того, що під час участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивач у вказаний період не проходив дійсну строкову службу, а знаходився на спеціальних зборах, а тому не має права на перерахунок пенсії по інвалідності, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у редакції чинній з 01.10.2017р. (а.с.28-29).

25.04.2019 Конституційним Судом України було прийнято рішення №1-р(II)/2019, за яким визнано неконституційним словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796) та, фактично, вказане рішення містить висновок про те, що військовослужбовці, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при проходженні строкової служби та військовозобов`язані які були призвані на спеціальні збори для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС мають однакові права, зокрема, на обчислення їх пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року згідно до ч.3 ст.59 Закону №796, у редакції чинній з 01.10.2017р. (а.с.38-41).

Вказане рішення було оприлюднено у Офіційному віснику України №42 04.06.2019р.

У зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України вищенаведеного рішення, заявник ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2018р. у справі №0440/6197/18 за яким йому було відмовлено у перерахунку пенсії за ч.3 ст.59 Закону №796, у редакції чинній з 01.10.2017р., за виключними обставинами у порядку п.1 ч.5 ст.361 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій просить скасувати наведене судове рішення, за яким йому було відмовлено у позові і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення заяви заявника, скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2018р. у справі №0440/6197/18 та часткового задоволення адміністративного позову позивача, виходячи з наступного.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2018р. у справі №0440/6197/18 у задоволенні позовну позивача про визнання протиправним рішення щодо відмови у перерахунку пенсії на підставі ч.3 ст.59 Закону №796, у редакції чинній з 01.10.2017р., було відмовлено повністю (а.с.28-29).

Зі змісту вищенаведеного рішення суду вбачається, що судом зроблено висновок, що підстави для перерахунку пенсії позивачеві згідно до ч.3 ст.59 Закону №796, у редакції чинній з 01.10.2017р., були відсутні, оскільки судом було встановлено, що під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивач був звільнений зі строкової служби в запас, тобто не проходив строкову службу, а перебував на спеціальних зборах, а тому не має права на отримання пенсії у розмірі передбаченому ч.3 ст.59 Закону №796, у редакції чинній з 01.10.2017р.

Таким чином, у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2018 у справі №0440/6197/18, суд надав правову оцінку та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, застосувавши ч.3 ст.59 Закону №796, у редакції чинній з 01.10.2017р.

Разом з тим, 25.04.2019 Конституційним Судом України ухвалено рішення №1-р(II)/2019, яким вирішено:

1) визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від28.02.1991 №796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю;

2) словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від28.02.1991 №796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Так, приймаючи вищенаведене рішення, Конституційний Суд України виходив із того, що на конституційному рівні визначені гарантії соціального захисту громадян, які перебувають на службі в органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, тобто виконують військовий обов`язок, а також осіб, які втратили здоров`я внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та потребують його відновлення, постійної медичної допомоги й соціального захисту з боку держави. Держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.

Законом №796 визначаються основні положення щодо порядку реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення (абзац другий преамбули до Закону №796).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №796 Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Стаття 9 Закону №796 визначає осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до яких належать, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків (пункт 1).

Згідно з приміткою до статті 10 Закону №796 до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Військовослужбовці, які виконували військовий обов`язок під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мали однаковий статус, однакові обов`язки та функції, в результаті виконання яких їх здоров`ю заподіяна шкода.

Особливості призначення пенсій військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, передбачені у статті 59 Закону №796.

З аналізу викладеного, Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною третьою статті 59 Закону №796 та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.

Отже, військовослужбовці, які постраждали під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні військового обов`язку, мають різний рівень соціального забезпечення. Такий підхід законодавця до визначення рівня соціального забезпечення вказаних категорій осіб не відповідає принципу справедливості та є порушенням конституційного принципу рівності.

Таким чином, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Так, як вбачається з матеріалів справи, з 10.06.1986р. по 03.07.1986р. позивач знаходився на спеціальних зборах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки Військової частини НОМЕР_2 №716 від 01.07.1986р. та копією військового квитка НОМЕР_3 (а.с.13,20).

Позивач отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи згідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується копією листа пенсійного органу №М8835-18 від 03.07.2018р. (а.с.10).

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, надані суду докази та враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені у його рішенні №1-р(II)/2019 від 25.04.2019р., колегія суддів приходить до висновку, що, оскільки, військовослужбовці строкової служби, які виконували військовий обов`язок під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та особи, які у цей час перебували на спеціальних військових зборах, мають однаковий статус, однакові обов`язки та функції, в результаті виконання яких їх здоров`ю заподіяна шкода, а тому, позивач як військовозобов`язаний, який проходив спеціальні збори у період з 10.06.1986р. по 03.07.1986р. та отримує пенсію по інвалідності згідно до ст.54 Закону №796 має право на перерахунок пенсії відповідно до положень ч.3 ст.59 Закону №796, у редакції чинній з 01.10.2017р.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем, при розгляді заяви позивача про перегляд судового рішення від 16.11.2018р. у цій справі, не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій щодо відмови у проведенні позивачеві перерахунку його пенсії згідно до ч.3 ст.59 Закону №796 у зв`язку з тим, що на момент участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивач не проходив дійсну строкову службу в армії, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства та обставин справи, встановлених судом та з урахуванням правової позиції та висновків Конституційного Суду України, які наведені вище та не спростовані відповідачем жодними доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття пенсійним органом рішення про відмову у проведенні позивачеві перерахунку його пенсії по інвалідності згідно до положень ч.3 ст.59 Закону №796, яке оформлене листом №М8835-18 від 03.07.2018р. з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2019 від 25.04.2019р., колегія суддів приходить до висновку, що, приймаючи вказане рішення, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, при прийнятті вищенаведеного рішення, відповідачем порушено права та інтереси позивача на перерахунку його пенсії відповідно до положень ч.3 ст.59 Закону №796, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії позивача, яке оформлене листом №М8835-18 від 03.07.2018р.

В той же час, підлягають частковому задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити позивачеві перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року лише з 25.04.2019р. з урахуванням положень ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України», якими передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок його пенсії з 01.10.2017р. задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2018р., скасування наведеного рішення та часткового задоволення адміністративного позову у вищевказаній частині.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263, 361-369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення суду від 16.11.2018р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №М8835-18 від 03.07.2018р., зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2018 у справі №0440/6197/18 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №М8835-18 від 03.07.2018р., зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , яке оформлене листом від 03.07.2018р. №М8835-18.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) здійснити перерахунок ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) пенсії по інвалідності відповідно до ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року з 25.04.2019р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору не розподіляються згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Суддя СуддяС.О. Конєва Є.О. Жукова С.В. Ніколайчук