Справа № 9901/452/18
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Прокопенка О. Б., Лященко Н. П., Ситнік О. М., Яновської О. Г.
на постанову від 11 квітня 2019 року у справі № 9901/452/18 (провадження
№ 11-1382заі18)
за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним і скасування рішення
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), у якому просила суд визнати протиправним і скасувати рішення ВРП від 25 січня 2018 року № 172/0/15-18 про її звільнення з посади судді Обухівського районного суду Київської області (далі - Рішення ВРП, оскаржуване рішення, рішення ВРП про звільнення).
Аргументи позивача на обґрунтування протиправності Рішення ВРП зводяться до такого: рішенням Другої Дисциплінарної палати ВРП від 23 жовтня 2017 року № 3378/2дп/15-17 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді. Вказане рішення було оскаржено до ВРП.
Рішенням ВРП від 21 грудня 2017 року № 4232/0/15-17 рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 23 жовтня 2017 року № 3378/2дп/15-17 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності залишено без змін.

25 січня 2018 року ВРП прийняла оскаржуване рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Обухівського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 5 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо незаконності та відсутності підстав і мотивів прийняття рішень Другою Дисциплінарною палатою ВРП та ВРП, які були підставою для прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначив, що цим обставинам було надано відповідну оцінку рішенням Великої Палати Верховного Суду, що набрало законної сили і доказуванню у цій справі не підлягає.

Також судом зазначено, що оскаржуване рішення відповідає критеріям обґрунтованості та вмотивованості, як передбачено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, обґрунтовуючи яку, позивач,зокрема, стверджує, що рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ухвалене без встановлення всіх обставин, що мають значення для справи, тому, на думку скаржника, є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

В апеляційнійскарзі позивач наводить доводи про те, що ВРП не вказала правових підстав, які б дозволили застосувати Закон України від 8 квітня 2014 року № 1188-VІІ «Про відновлення довіри до судової влади в України».

ОСОБА_1 стверджує, що ВРП зробила висновок про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з реалізацією нею своїх дискреційних повноважень, за які згідно з нормами міжнародного та національного права не може бути притягнуто до відповідальності.

Скаржник вважає, що поза увагою суду залишилися доводи про те, що відповідач в оскаржуваному рішенні не вказав, які конкретно діяння позивача вчинено умисно чи через грубу недбалість, що становить поведінку, яка порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги, Велика Палата Верховного Суду погодилася з доводами суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення є вмотивованим та містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену законом.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду правильно встановлено, що підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді стало рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 23 жовтня 2017 року № 3378/2дп/15-17, яке залишене без змін рішенням ВРП від 21 грудня 2017 року № 4232/0/15-17, про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності шляхом застосування дисциплінарного стягнення у виді внесення подання ВРП про звільнення її з посади судді.

Велика Палата Верховного Суду фактично погодилася з тим, що підставою дисциплінарної відповідальності судді стали істотні порушення норм процесуального законодавства, які свідчать про наявність в діях судді ознак грубого нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді, а також порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів. Встановлені обставини свідчать про порушення присяги, а також те, що ВРП, ухвалюючи оскаржуване рішення, діяла у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), з дотриманням балансу порядку визначення дисциплінарного стягнення, і таке рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов правильного висновку про необхідність застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення її з посади, а тому правових підстав для задоволення її апеляційної скарги немає.

За таких обставин Велика Палата Верховного Суду погодилась із твердженням суду першої інстанції про безпідставність доводів ОСОБА_1 щодо відсутності в рішенні ВРП та її дисциплінарного органу мотивів для застосування до неї такого дисциплінарного стягнення, як подання про звільнення з посади судді.

Отже, за висновком Великої Палати Верховного Суду, рішення ВРП про звільнення ОСОБА_1 з посади судді прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстав для скасування вказаного рішення відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII немає.

Згідно з частиною третьої статті 34 КАС суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.

З наведеними висновками Великої Палати Верховного Суду не погоджуємося з огляду на таке.

У Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) зазначено, що незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України та статті 115 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. Вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади.

Частиною першою статті 109 Закону № 1402-VIII передбачено, що до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді: попередження; догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця; суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців; подання про тимчасове (від одного до шести місяців) відсторонення від здійснення правосуддя - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов`язковим направленням судді до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації, визначеного органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді; подання про переведення судді до суду нижчого рівня; подання про звільнення судді з посади.

Під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності (частина друга цієї статті).

Дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (частина восьма зазначеної статті).

Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП.

Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду (частина дев`ята статті 109 Закону № 1402-VIII).

Статтею 52 Закону № 1798-VIII встановлено, що рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване, зокрема, з такої підстави: рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Відповідно до статті 56 Закону № 1798-VIIIпитання про звільнення судді з підстави, визначеної пунктом3 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді), ВРП розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.

Згідно зі статтею 57 Закону № 1798-VIII рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване, зокрема, з такої підстави: рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

З аналізу положень статей 52, 57 зазначеного Закону вбачається, що на ВРП покладається обов`язок навести мотиви, з яких вона дійшла певних висновків, та відповідні їм підстави як при вирішенні питання про дисциплінарну відповідальність судді, так і при вирішенні питання про його звільнення з підстав, визначених пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України. Наявність такої вимоги про здійснення перевірки мотивів і підстав на цих обох стадіях обумовлена необхідністю забезпечити таку процедуру, яка гарантує об`єктивний та ретельний розгляд питання про притягнення судді до найбільш суворого дисциплінарного стягнення - звільнення з посади, та запобігти можливим зловживанням дисциплінарними провадженнями.

На нашу думку, вказані обставини належним чином не враховані ВРП при винесенні рішення про звільнення з посади судді ОСОБА_1

Так, факт вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку або грубого нехтування обов`язками має бути встановлений ВРП з урахуванням усіх обставин вчинення такого проступку або грубого нехтування обов`язками, його наслідків, умислу судді у вчиненні відповідних дій та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Єдиною підставою для притягнення судді ОСОБА_1 до відповідальності за порушення присяги було вказано порушення суддею вимог законодавства під час розгляду адміністративної справи № 374/41/14-п та прийняття постанови від 10 січня 2014 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за статтею 1222 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Наголошуємо, що під час прийняття Другою Дисциплінарною палатою ВРП рішення від 23 жовтня 2017 року № 3378/2дп/15-17 про притягнення судді Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та розглядаючи скаргу ОСОБА_1 на рішення її дисциплінарного органу ВРП не мала змоги в повній мірі надати оцінку діям судді ОСОБА_1 щодо розгляду та вирішення адміністративної справи № 374/41/14-п, а також перевірити та підтвердити вказані обставини належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки адміністративна справа відсутня та матеріали цієї справи ВРП не досліджувались.

ВРП, надаючи оцінку змісту судового рішення, яке розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, дійшла висновку про грубе нехтування обов`язками під час розгляду справи суддею ОСОБА_1

Відсутність адміністративної справи № 374/41/14-п ускладнила можливість перевірки виконання суддею ОСОБА_1 обов`язків під час розгляду та вирішення зазначеної справи та призвела до оцінки ВРП змісту судового рішення та його законності, а не дій судді під час його винесення.

У пункті 18 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, встановлено, що судді можуть бути тимчасово усунуті від посади або звільнені тільки з причин їх нездатності виконувати свої обов`язки чи поведінки, невідповідної до посади, яку вони займають.

У Рекомендації СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленій 17 листопада 2010 року, зазначено, що тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для відповідальності судді, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункти 66, 68). Подібна позиція висловлена й Венеціанською комісією у висновку від 16-17березня 2007 року № CDL-AD(2007)003 щодо законопроекту про судоустрій та статус суддів в Україні. У ньому було наголошено, що неправильне тлумачення закону суддею має вирішуватися шляхом апеляції, а не шляхом дисциплінарної процедури (пункт 40).

Суд апеляційної інстанції скасував винесену суддею ОСОБА_1 постанову від 10 січня 2014 року у справі № 372/41/14-п, щодо якої суддю притягнуто до відповідальності, а саме звільнено з посади.

Разом з тим, як убачається зі змісту постанови Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2014 року, єдиною підставою для скасування постанови від 10 січня 2014 року, винесеної суддею ОСОБА_1, було звільнення ОСОБА_4 від адміністративної відповідальності на підставі статті 4 Закону України від 21 лютого 2014 року «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України», а не порушення норм матеріального чи процесуального права суддею ОСОБА_1

Варто наголосити, що під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Велика Палата Верховного Суду погодилась із застосуванням до судді найбільш суворого стягнення - звільнення з посади, незважаючи на те, що ухвалене ОСОБА_1 судове рішення не призвело до негативних наслідків.

На нашу думку, рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 23 жовтня 2017 року № 3378/2дп/15-17 «Про притягнення судді Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» не містить висновку щодо умислу судді на порушення норм права чи грубого нехтування обов`язками при постановленні судового рішення, за яке до неї застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади.

Крім того, кваліфікація дисциплінарного проступку судді ОСОБА_1 не була конкретизована з посиланням на відповідні докази, що позбавило її права захищатися від цього обвинувачення. Саме на цивільний і кримінальний аспекти статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року звертав увагу Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

За викладених обставин ВРП дійшла передчасних висновків про наявність в діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку чи грубого нехтування обов`язками судді.

Незважаючи на це, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 квітня 2019 року виходила з преюдиціальності висновків, зроблених у постанові цього суду від 14 червня 2018 року у справі № 11-63сап18, поклавши їх в основу свого рішення.

На підставі наведеного не погоджуємося із висновками Великої Палати Верховного Суду про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП про звільнення судді з посади та про відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1

Велика Палата Верховного Суду, погоджуючись із рішенням ВРП про звільнення судді з посади, що є найбільш суворим дисциплінарним стягненням, не врахувала, що висновок про наявність дисциплінарного проступку чи грубого нехтування обов`язками суддею ОСОБА_1 не можна вважати обґрунтованим.

Також необхідно зазначити, що положеннями пункту 5.1 статті 5 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, на яку, зокрема, посилався ЄСПЛ у рішенні у справі «Олександр Волков проти України», встановлено, що шкала санкцій, яка може застосовуватися до суддів, визначається в законі та повинна відповідати принципу пропорційності.

Таким чином, на нашу думку, належній оцінці підлягали обставини справи, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, зокрема, щодо наявності умислу, негативних наслідків дій судді, щодо наявності або відсутності дисциплінарних стягнень у судді.

Крім того, ВРП, ухвалюючи кадрове рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, необхідно було б врахувати, що відповідно до наказу голови Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2018 року № 6/в-г ОСОБА_1 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду.

З огляду на викладене не можна погодитися з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року, про безпідставність доводів позивачки щодо відсутності в рішенні ВРП та її дисциплінарного органу мотивів для застосування до ОСОБА_1 такого дисциплінарного стягнення, як подання про звільнення її з посади судді.

Судді

Великої Палати Верховного Суду: О. Б. Прокопенко

Н. П. Лященко

О. М. Ситнік

О. Г. Яновська