Справа № 711/12517/14-а
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Черкаси про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Черкаси (далі - Відповідач) про зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13.04.2016 року позов задоволено частково - зобов`язано Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Черкаси розглянути справу за заявою ОСОБА_1 від 12.11.2001 року, яка була зареєстрована Відповідачем 13.11.2001 року за №25 з доданими до неї документами та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України, які спричинили втрату працездатності».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У лютому 2019 року Позивач звернувся до суду із заявою в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просить винести ухвалу в порядку, передбаченому ст. 249 КАС України.

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку ст. 151 КАС України, в якій просить прийняти ухвалу про забезпечення його заяви шляхом:

- зобов`язання боржника надати покази суду по факту невиконання виконавчого листа від 12.05.2019 року;

- врахувати, що через відсутність в судовому засіданні боржника він не має права подати до суду заяву в порядку ст. 80 КАС України;

- при винесенні ухвали дати оцінку поведінці ОСОБА_2 .

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29.03.2019 року відмовлено у задоволенні заяви Позивача про забезпечення заяви, поданої у порядку ст. 383 КАС України. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що забезпеченим, в розумінні ст. 151 КАС України, може бути лише позов, а не будь-яка інша подана стороною заява. Крім того, суд наголосив, що забезпечення позову допускається лише на будь-якій стадії розгляду справи.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу від 29.03.2019 року, так як вона перешкоджає подальшому судовому розгляду. При цьому посилається на неврахування судом правових позицій Європейського суду з прав людини та невірне застосування положень Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ». Крім того, зазначає, що суд не мав права проводити розгляд заяви у відкритому судовому засіданні без його повідомлення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2019 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 29.03.2019 року суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви Позивача про забезпечення заяви, поданої у порядку ст. 383 КАС України, з посиланням на те, що ст. 151 КАС України передбачає забезпечення виключно позову, а не будь-якої іншої заяви.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Згідно положень ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що положення ст. 151 КАС України передбачають забезпечення лише позову, а не будь-якої іншої поданої стороною заяви, оскільки вищевказана норма не містить жодних приписів щодо можливості забезпечення будь-яких заяв, окрім позовних.

Крім того, ч. 2 ст. 160 КАС України визначає, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. При цьому, ч. 1 ст. 383 КАС України передбачає подання заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, з аналізу змісту КАС України вбачається, що поданням позовної заяви особа ініціює розгляд справи по суті, у той час як заява в порядку ст. 383 КАС України подається для захисту прав під час виконання рішення. У зв`язку з цим в особи, яка подала позовну заяву, виникають права, які не передбачені для заявника у порядку ст. 383 КАС України, зокрема право на подання заяви про забезпечення позову.

Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи. При цьому, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Черкаси про зобов`язання вчинити певні дії закінчено ухваленням постанови від 13.04.2016 року. Таким чином, забезпечення позову після закінчення розгляду справи не допускається. Крім того, положення ст. 14 КАС України встановлюють, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. При цьому, п.3 Постанови Пленуму ВАС України №7 від 20.05.2013 року визначає, що закінчення розгляду справи у розумінні цієї норми права є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції, у тому числі прийняття постанови щодо частини позовних вимог відповідно до частини першої статті 164 КАС України.

Наведене, на переконання судової колегії свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо неможливості забезпечення поданої Позивачем у порядку ст. 383 КАС України заяви.

Доводи Апелянта про неврахування судом першої інстанції правових позицій Європейського суду з прав людини та невірне застосування положень Постанови Пленуму ВАС України №2 від 06.03.2008 року колегією суддів оцінюються критично, оскільки виконання рішення є окремою частиною судового провадження поза межами розгляду справи, який закінчився ухваленням постанови від 13.04.2016 року. Крім іншого, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не посилався на зазначені Апелянтом пункти Постанови Пленуму ВАС України №2 від 06.03.2008 року.

З приводу твердження Апелянта щодо розгляду заяви у відкритому судовому засіданні колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 2 ст. 154 КАС України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. Таким чином, суд може, за умови необхідності, викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, але такого обов`язку не передбачено.

Крім того, аналіз положень ст. 154 КАС України свідчить, що у виняткових випадках суд може призначити розгляд заяви у судовому засіданні. При цьому, чинні норми КАС України не передбачають ухвали про винятковість, про яку зазначає Апелянт. Отже, суд має повноваження, з урахуванням змісту заяви, призначити її розгляд у відкритому судовому засіданні без виклику особи, яка її подала.

Наведене, на думку судової колегії, свідчить про необґрунтованість твердження Апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з розглядом заяви у судовому засіданні без повідомлення останнього.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 151-157, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 383 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 18» червня 2019 року.