Справа № 140/721/19
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4652/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Довгополова О.М., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року (прийняту у м. Луцьку суддею Дмитруком В.В.) про повернення позовної заяви в адміністративній справі №140/721/19 за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі,

В С Т А Н О В И В :

15 березня 2019 року Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулася до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його утриманням, як курсанта, у вищому навчальному закладі в розмірі 2 426 грн 45 коп.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

На обґрунтування цієї ухвали суд першої інстанції зазначив, що ця справа відноситься до категорії справ, для яких частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлений місячний строк звернення до суду, який позивачем пропущено, а наведені у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду обставини є неповажними.

Не погодившись із цією ухвалою, її оскаржила Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, яка вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм процесуального права. Тому просила скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що звернулася до суду із цим позовом з дотриманням шестимісячного строку звернення до суду, визначеного частиною другою статті 122 КАС України. Зазначає, що предмет спору у цій справі пов`язаний з публічною службою, але не відноситься до категорії справ, визначених частиною п`ятою статті 122 КАС України, для яких встановлений місячний строк звернення до суду. Крім того, зазначає, що про зміну Великою палатою Верховного суду практики розгляду цієї категорії спорів в порядку адміністративного судочинства позивачу стало відомо із постанови Луганського апеляційного суду від 14.01.2019, яку він отримав 19.01.2019. У зв`язку з цим позивач вважає, що із позовною заявою, яку було здано у поштове відділення 15.03.2019, він звернувся у межах встановленого частиною другою статті 122 КАС України строку звернення до суду.

Крім того зазначає, що суд залишив поза увагою вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право доступу до суду та відправлення правосуддя.

Сторони в судове засідання не з?явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Представник апелянта надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі; вказав, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі, додаткових пояснень по суті апеляційної скарги не має.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, спір виник з приводу відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвело до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, а тому цей спір стосується проходження відповідачем публічної служби, навіть якщо притягнення особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувалося після звільнення особи.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої палати Верхового Суду від 05.12.2018 у справі № 818/1688/16, у якій вона відступила від висновків, викладених у постановах від 10.04.2018 у справі № 533/934/15-ц, від 20.06.2018 у справі № 815/5027/15, 03.10.2018 у справі № 755/2258/17.

Враховуючи наведене, ця справа відноситься до категорії справ, для яких частиною п`ятою статті 122 КАС України встановлений місячний строк звернення до суду.

За приписами частини третьої вказаної статті такий строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з утриманням його, як курсанта, в сумі 2 426 грн 45 коп., які останній зобов`язувався повернути в строк до 14.12.2018, тобто початок перебігу строку на звернення до суду із цим адміністративним позовом почався з 15.12.2018.

Разом з тим, позов поданий до суду позивачем лише 15.03.2019 (дата здачі позовної заяви з додатками у поштове відділення), тобто із пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду, в т.ч. й після отримання позивачем постанови Луганського апеляційного суду від 14.01.2019 - 19.01.2019, із якої він дізнався, що вказаний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питанням проходження відповідачем публічної служби.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України, відповідно до частин першої та другої якої, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви, оскільки висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з вимогами процесуального законодавства, відповідають дійсним обставинам справи, при тому, що належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не наведено та не доведено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, оскільки частина друга статті 122 КАС України регулює питання загального строку звернення до суду, натомість у цьому випадку необхідно застосовувати місячний строк звернення до адміністративного суду, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України, оскільки спір стосується відшкодування збитків, пов?язаних з проходженням відповідачем публічної служби.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи скаржника про те, що підставою пропуску строку є також зміна Великою палатою Верховного Суду практики розгляду цієї категорії спорів в порядку адміністративного судочинства, про що позивачу стало відомо із постанови Луганського апеляційного суду від 14.01.2019, яку він отримав 19.01.2019, не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду і носять внутрішній організаційних характер.

Щодо обгрунтувань, які стосуються доступу до правосуддя, суд зазначає наступне.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У справі Golder проти Сполученого Королівства ЄСПЛ зазначив, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.

Під такими законними обмеженнями ЄСПЛ розглядає передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання права звернення до суду.

У Справі Пономарьов проти України Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа Мельник проти України) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави пропуску строку на звернення до суду є неповажними, а тому позовна заява підлягає поверненню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції є законною, тому підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року про повернення позовної заяви в адміністративній справі №140/721/19 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 13.06.19