Справа № 734/263/19
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
14 червня 2019 року Чернігів Справа № 734/263/19
Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Заяць О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,
Фізична особа-підприємець Барсегян Ізміран ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування Постанови управління Держпраці у Чернігівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №25-10-013/0726/298 від 15 листопада 2018 року.
13.06.2019 через службу діловодства суду представником позивача подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом шляхом зупинення виконання постанови Держпраці від 15 листопада 2018 року № 25-10-013/0726/298 та скасування арешту грошових коштів ОСОБА_1 на рахунках у фінансових установах, накладених постановою державного виконавця Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 4 травня 2019 року у виконавчому провадженні № 58274722, до набрання законної сили рішенням суду у даній адміністративній справі.
Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова пред`явлена до примусового виконання в органи виконавчої служби.
Розгляд поданої заяви про забезпечення адміністративного позову здійснюється, на підставі частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, без повідомлення учасників справи.
Визначаючись щодо наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній адміністративній справі, суд враховує таке.
Підстави забезпечення позову визначені статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Так, відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Тобто, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи, визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
В розумінні наведеної норми КАС України при вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до пункту 11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України).
Частиною 1 статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Абзацом 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Відповідно до частини 6 статті 265 Кодексу законів про працю України виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.
У свою чергу Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закон №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
З долучених до заяви документів судом встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2019 ВП № 58274722 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 25-10-013/0726/298.
При вирішенні заяви суд виходить з того, що подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (частина 4 статті 150 КАС України).
Закон №1404-VIII також не містить механізму зупинення виконання оскаржуваних рішень до розгляду спору судом.
Пунктом 2 статті 34 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.
Зважаючи на те, що подання позову, а також відкриття провадження у справі не зупиняє рішення суб`єкта владних повноважень, а також на подані позивачем докази, що підтверджують вчинення відповідачем дій з примусового виконання оскаржуваної у даній адміністративній справі постанови, відкриття виконавчого провадження, суд вважає достатнім та співмірним для захисту прав заявника від можливих порушень задовольнити заяву позивача про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Управління Держпраці у Чернігівській області від 15 листопада 2018 року № 25-10-013/0726/298 та скасування арешту грошових коштів ОСОБА_1 на рахунках у фінансових установах, накладених постановою державного виконавця Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 4 травня 2019 року у виконавчому провадженні № 58274722, до набрання законної сили рішенням суду у даній адміністративній справі.
Керуючись статтями 150 - 154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя
Заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.
Зупинити стягнення на підставі постанови постанови Управління Держпраці у Чернігівській області від 15 листопада 2018 року № 25-10-013/0726/298 та скасувати арешт грошових коштів Барсегяна І.А. на рахунках у фінансових установах, накладених постановою державного виконавця Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 4 травня 2019 року у виконавчому провадженні № 58274722, до набрання законної сили рішенням суду у даній адміністративній справі.
Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (частина 1 статті 156 КАС України).

Ухвала набирає законної сили в строк та порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про забезпечення позову.

Ухвала суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, через Чернігівський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Заяць