Справа № 0640/4525/18
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4525/18 Головуючий у 1-й інстанції: Токарева Марія Сергіївна

Суддя-доповідач: Мацький Є.М.

13 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Шпикуляк Ю.В.,

за участю позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу УМВС в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року (рішення прийнято у м. Житомирі, повний текст рішення складено 21.02.2019, час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УМВС в Житомирській області, Житомирського міського відділу УМВС в Житомирській області про нарахування та виплату компенсаційних виплат за затримку у виплаті грошових коштів, здійснити виплату одноразової грошової допомоги, здійснити виплату моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн.,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до УМВС в Житомирській області та Житомирського МВ УМВС в Житомирській області, в якому просила зобов`язати відповідачів:

- нарахувати та виплатити усі компенсаційні виплати за затримку у виплаті грошових коштів за період з 14.08.2015 по 29.03.2017 в повному обсязі, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати та індексу зростання цін, згідно чинного законодавства у сумі 528,64 грн;

- нарахувати та виплатити усі компенсаційні виплати за затримку у виплаті грошових коштів за період з 29.03.2017 по час подачі позовної заяви в повному обсязі, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати та індексу зростання цін, згідно чинного законодавства у сумі 1057,28 грн;

- здійснити виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, враховуючи вислугу більше 10 років на день звільнення, згідно чинного законодавства у сумі 26768, 64 грн;

- здійснити виплату моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн.

2. У обґрунтування позову позивач зазначила, що її було звільнено з органів внутрішніх справ 14.08.2015, проте остаточний розрахунок проведено лише 29.03.2017. За таких умов, позивач вважає, що відповідачами порушено норми чинного законодавства в частині несвоєчасно проведеного з нею розрахунку, що обумовлено приписами ст. 116 та 117 КЗпП, а тому відповідно до вимог Закону України "Про оплату праці" та Закону України "Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" УМВС України в Житомирській області та Житомирській МВ УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційних комісій мають нарахувати та виплатити на її користь компенсаційні суми.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

4. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 16 вересня 2015 року по 29 березня 2017 року.

5. У частині позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29 березня 2017 року по час подачі позовної заяви, одноразової грошової допомоги та моральної шкоди відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

6. Скаржник, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати його та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

6.1. Скаржник зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивач з вимогою про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення протягом періоду з 15.09.2015 по 29.03.2017 до відповідачів не звертався, тому до заявленої такої позовної вимоги відсутній предмет спору.

6.2. Вказав, що суд першої інстанції, задовольняючи позовну вимогу про виплату компенсації за затримку розрахунку при звільненні, не врахував, що дана вимога заявлена поза межами, встановленого законом строку звернення до суду.

7. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

7.1. Також зазначив, що скаржником пропущено строк звернення до суду з апеляційною скаргою та звернув увагу на те, що апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

7.2. Крім того, звернув увагу суду на те, що відповідачами грубо порушено статті 28, 43, 46, 48, 49, 56 Конституції України, статті 9, 10, 34 ЗУ "Про оплату праці", ст. 23-1 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", статті 15, 16, 23 ЦКУ, постанови КМУ від 08.02.1995 № 100, від 29.07.1991 № 114, від 15.06.1994 № 414, від 17.07.1992 № 393.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

8. Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнена з органів внутрішніх справ на підставі наказу УМВС України в Житомирській області від 14.08.2015 №218 о/с відповідно до п.64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (за порушення дисципліни). Вислуга років на день звільнення становила 07 років 01 місяць 21 день.

9. 15.12.2015 відповідно до наказу УМВС України в Житомирській області №337 о/с внесено зміни до наказу № 218 о/с про звільнення ОСОБА_1 у частині дати звільнення та вказано, що ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за тими ж підставами з 15.09.2015. Вислуга років на день звільнення становила 07 років 02 місяці 22 дні.

10. Остаточну виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 проведено 29.03.2017, що не заперечується скаржником (а.с.21).

11. Позивач, вважаючи, що відповідачами не дотримано положення чинного законодавства України щодо виплати належного йому грошового забезпечення та порушено вимоги законодавства стосовно виплати розрахунку при звільненні у строк, встановлений законом, звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

12. Позивач зазначив, що відповідачі порушили ст. 116 КЗпП щодо здійснення виплат всіх сум, що йому належать, у день звільнення, тому відповідно до ст. 117 КЗпП повинні нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Також позивач вважає, що відповідачі безпідставно відмовили у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

13. УМВС в Житомирській області зазначило, що відповідно до постанови КМУ від 16.09.2015 № 730 Управління та його структурні підрозділи знаходяться в стані припинення. Будь-який кошторис грошового забезпечення особового складу відсутній, тому провести розрахунок при звільненні з позивачем провести було не можливо. Виплата позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби не здійснювалась за відсутності на це підстав, оскільки вислуга років позивача на день звільнення становила менше 10 років.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

14. Конституція України.

15. Кодекс законів про працю України.

16. Закон України «Про міліцію».

17. Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ.

18. Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

19. Абзацом 1 частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

20. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

21. За змістом ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

22. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

23. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

24. Законом України «Про міліцію», Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Положенням №114 та Інструкцією №499 не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст.ст. 116, 117 КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.

25. З матеріалів справи вбачається, що днем звільнення позивача є 15.09.2015. Виплату всіх сум, що належали позивачу, УМВС в Житомирській області здійснило 29.03.2017.

26. Отже, УМВС в Житомирській області порушило приписи статті 116 КЗпП України щодо виплати всіх сум, що належали позивачу, в день звільнення, тому згідно зі статтею ст.117 КЗпП України останнє повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

27. З огляду на викладене, за умови порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, підприємство, установа чи організація повинна нарахувати зазначену компенсацію. В разі її не нарахування особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

28. Як визначено частиною 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

29. Поряд із цим ч.3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

30. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

31. Таким чином, позивач, в разі порушення свого права повинен звернутися до суду в тримісячний термін, коли він дізнався або повинен був дізнатися про таке порушення.

32. Оскільки фактичний розрахунок за судовим рішенням з позивачем відбувся 29 березня 2017 року, то днем, коли позивач повинен був дізнатися про порушення його права є саме 29 березня 2017 року.

33. Колегія суддів також звертає увагу на те, що Конституційний суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

34. Отже, при визначенні початку перебігу строку до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення, а також, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення її прав, свобод та інтересів. Тобто, в разі, якщо особа не знала про порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

35. При цьому колегія суддів наголошує, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

36. Так, у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду.

37. У Справі «Пономарьов проти України» Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

38. Таким чином дізнавшись про порушення свого права у 2017 році позивач повинен був звернутися до належного адміністративного суду з адміністративним позовом протягом трьох місяців, однак, він звернувся лише у вересні 2018 року.

39. Суд першої інстанції, викладеного не врахував, у зв`язку з чим порушив норми процесуального права та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову в частині зобов`язання УМВС в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні грошового забезпечення за період з 16 вересня 2015 року по 29 березня 2017 року.

40. Щодо задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 16 вересня 2015 року по 29 березня 2017 року, то колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

41. Конституційний суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

42. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок).

43. Згідно із ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

44. Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

45. Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

46. У п. 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

47. Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

48. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

49. Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

50. Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому грошового забезпечення). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - УМВС в Житомирській області) добровільно чи на виконання судового рішення.

51. Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

52. Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16) та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

53. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у цій частині.

54. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

55. Оскільки судове рішення оскаржується в частині задоволених позовних вимог, то перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог апеляційним судом не здійснюється.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

56. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

57. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

58. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

59. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

60. Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

61. Відповідно до п. 3 ч. 1. ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

62. Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

63. Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

64. Частиною 3 ст. 123 КАС України передбачено, що, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

65. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення в частині зобов`язання УМВС в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні грошового забезпечення за період з 16 вересня 2015 року по 29 березня 2017 року та ухвалення в цій частині нового судового рішення про залишення даної позовної вимоги без розгляду. В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу УМВС в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УМВС в Житомирській області, Житомирського міського відділу УМВС в Житомирській області про нарахування та виплату компенсаційних виплат за затримку у виплаті грошових коштів, здійснити виплату одноразової грошової допомоги, здійснити виплату моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. скасувати в частині зобов`язання УМВС в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні грошового забезпечення за період з 16 вересня 2015 року по 29 березня 2017 року та ухвалити в цій частині нове судове рішення про залишення даної позовної вимоги без розгляду.

У решті рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 червня 2019 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.