Справа № 500/1115/19
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1115/19

14 червня 2019 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови начальника Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Дуди В.Б. від 08.04.2019 у виконавчому провадженні № 54233536 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 15200,46 грн. згідно виконавчого листа № 686/21320/16-ц, виданого 19.04.2017 Хмельницьким міськрайонним судом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.07.2017 головний державний виконавець Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Балан Ю.Я. на підставі виконавчого листа № 686/21320/16-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 98013,62 грн. боргу за договором позики від 21.02.2014, а також 45582,71 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами 6936,34 грн. як 3% річних, 1472 грн. судового збору, а всього 152004,67 грн., виданого Хмельницьким міськрайонним судом 19.04.2017, винесла постанову ВП № 54233536 про відкриття виконавчого провадження. 22.08.2017 заступник начальника Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Ярема В.П. на підставі заяви Боднара В.В. про повернення виконавчого документа без виконання виніс постанову ВП № 54233536 про повернення виконавчого документа стягувачу. Надалі, 08.04.2019 начальник Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Дуда В.Б. виніс постанову ВП № 54233536 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 15200,46 грн. на користь відповідача.

Позивач вважає оскаржену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки після повернення виконавчого документа стягувачу, не пізніше наступного робочого дня, державним виконавцем не було винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Також зазначив, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, звернув увагу суду на те, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

Таким чином, враховуючи те, що фактичне виконання боржником судового рішення не відбулося, так як виконавчий лист № 686/21320/16-ц від 19.04.2017 повернуто стягувачу постановою ВП № 54233536 від 22.08.2017, а також те, що державним виконавцем не учинялися заходи щодо примусового виконання рішення суду, позивач вважає, що в державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови ВП № 54233536 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 15200,46 грн. на користь відповідача.

Ухвалою суду від 03.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 07.06.2019.

Ухвалою суду від 07.06.2019 розгляд справи відкладено на 13.06.2019 відповідно до статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі КАС).

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву від 06.06.2019, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Водночас, у відзиві на позов, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що оскаржена постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом № 1404-VIII (арк. справи 51-55).

У зв`язку з неявкою у судове засідання 13.06.2019 всіх осіб, які беруть учать у справі, суд, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Також, з урахуванням заяв сторін про розгляд справи без їхньої участі, - суд згідно ухвали від 13.06.2019 перейшов до розгляду справи № 500/1115/19 в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що 05.07.2017 головний державний виконавець Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Балан Ю.Я. на підставі виконавчого листа № 686/21320/16-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 98013,62 грн. боргу за договором позики від 21.02.2014, а також 45582,71 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами 6936,34 грн. як 3% річних, 1472 грн. судового збору, а всього 152004,67 грн., виданого Хмельницьким міськрайонним судом 19.04.2017, винесла постанову ВП № 54233536 про відкриття виконавчого провадження (арк. справи 66-67).

22.08.2017 заступник начальника Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Ярема В.П. на підставі заяви Боднара В.В. про повернення виконавчого документа без виконання виніс постанову ВП № 54233536 про повернення виконавчого документа стягувачу (арк. справи 81, 86-87).

26.03.2019 начальник Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Дуда В.Б. виніс постанову ВП № 54233536 про скасування процесуального документу, згідно якої скасував постанову ВП № 54233536 про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.08.2017 на підставі частини третьої статті 74 Закону № 1404-VIII (арк. справи 62-63).

08.04.2019 начальник Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Дуда В.Б. виніс постанову ВП № 54233536 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 15200,46 грн. на користь відповідача (арк. справи 16).

10.04.2019 заступник начальника Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Ярема В.П. виніс постанову ВП № 58855704 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 54233536 від 08.04.2019 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 15200,46 грн., яку вивів в окреме виконавче провадження (арк. справи 59-60).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено підстави початку примусового виконання рішення виконавцем.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Аналізуючи зазначені норми Закону № 1404-VIII, суд дійшов висновку, що в постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний зазначити про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 08.05.2019 у справі № 750/4867/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд встановив, що в постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 54233536 від 05.07.2017 державний виконавець зазначила щодо стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 15200,46 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Як слідує з матеріалів справи, що 22.08.2017 державний виконавець на підставі заяви ОСОБА_2 (стягувач у виконавчому листі № 686/21320/16-ц від 19.04.2017) про повернення виконавчого документа без виконання виніс постанову ВП № 54233536 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи частину третю статті 40 Закону № 1404-VIII, суд дійшов висновку, що державний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа, якщо виконавчий збір не стягнуто.

Суд встановив, що державний виконавець виніс постанову ВП № 54233536 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 15200,46 грн. на користь відповідача лише 08.04.2019, тобто після півтора року з дня повернення виконавчого документа стягувачу, а тому такі дії відповідача суперечать вимогам частини першої статті 18 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII.

Водночас, суд звертає увагу на те, що на дату (22.08.2017) винесення постанови ВП № 54233536 про повернення виконавчого документа стягувачу, після якої, тобто не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа, державний виконавець, на думку відповідача, зобов`язаний був винести постанову про стягнення виконавчого збору діяла стара редакція Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частини першої та другої статті 27 Закону 1404-VIII (частина друга в редакції, яка діяла на момент винесення постанови ВП № 54233536 від 22.08.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Згідно статті 27 Закону № 1404-VІІІ та розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432 (далі Інструкція № 512/5), виконавчий збір стягується на підставі постанови, яка виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника сум або закінчення виконавчого провадження згідно статті 39 Закону № 1404-VІІІ в розмірі 10 % від суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу. Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми Закону № 1404-VІІІ (стара редакція, яка діяла на момент винесення постанови ВП № 54233536 від 22.08.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу), суд дійшов висновку, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 (пункт 20 в редакції, який діяв на момент винесення постанови ВП № 54233536 від 22.08.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

Натомість, станом на 22.08.2017, тобто станом на момент винесення постанови ВП № 54233536 про повернення виконавчого документа стягувачу, державним виконавцем з боржника не було стягнуто в примусовому порядку сум згідно виконавчого листа № 686/21320/16-ц від 19.04.2017, в тому числі не було фактичне виконання боржником судового рішення, так як зазначений виконавчий лист повернуто стягувачу постановою ВП № 54233536 від 22.08.2017 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

Таким чином, враховуючи те, що фактичне виконання боржником судового рішення не відбулося, а також те, що державним виконавцем не вчинялися заходи щодо примусового виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що в державного виконавця станом на момент винесення постанови ВП № 54233536 про повернення виконавчого документа стягувачу були відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 15200,46 грн. на користь відповідача.

Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 910/1587/13, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання відповідача на частину другу статті 27 Закону № 1404-VІІІ, згідно якої виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, є хибним, так як зазначена норма викладена в новій редакції Закону № 1404-VІІІ на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018. Тобто нова редакція частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ діє з 28.08.2018, а саме після одного року з дати винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 54233536 від 22.08.2017, а тому такі дії відповідача щодо застосування до позивача нової редакції частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ суперечать статті 58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи те, що оскаржену постанову відповідач виніс після півтора року з дня винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а також те, що на дату винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідача були відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 15200,46 грн. на користь відповідача, так як державним виконавцем з боржника не було стягнуто в примусовому порядку сум згідно виконавчого листа № 686/21320/16-ц від 19.04.2017, в тому числі не було фактичне виконання боржником судового рішення, суд дійшов висновку, що відповідач виніс оскаржену постанову не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом № 1404-VIII.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Верхратського, 3, м. Борщів, Тернопільська область, 48702, ) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Дуди Василя Богдановича від 08.04.2019 у виконавчому провадженні № 54233536 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 15200,46 грн. згідно виконавчого листа № 686/21320/16-ц, виданого 19.04.2017 Хмельницьким міськрайонним судом.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області судові витрати на суму 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп. сплаченого судового збору згідно квитанції № 41 від 13.05.2019.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 14.06.2019.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.