Справа № 420/2869/19
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2869/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови №116193 від 26.04.2019 року про застосування адміністративно-господарського штрафу та розрахунку плати за проїзд, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» (надалі по тексту позивач або ТОВ «СПКМ-17») до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі по тексту - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №116193 від 26.04.2019 року на суму 1700,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати розрахунок №413 від 02.03.2019 року плати за проїзд великовагових або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 178,20 євро;

- стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що ТОВ «СПМК-17» було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої п.3, ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів визначених ст.48 цього Закону, а саме не оформлено дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, з перевищенням допустимих вагових обмежень, виданий уповноваженими компетентними органами, в результаті чого відповідачем була винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №116193 від 26.04.2019 року на суму 1700 грн. та складений розрахунок №413 від 02.03.2019 року плати за проїзд великовагових або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 178,20 євро. При цьому, позивачу не зрозуміло відповідно до яких документів було визначено масу вантажу при проведені документального контролю посадовими особами Укртрансбезпеки в Миколаївській області, якщо відсутня товарно-транспортна накладна, або інший документ, який би визначив масу вантажу та великоваговість транспортного засобу, та згідно п.п.5(1) п.2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю Постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» документальний габаритно-ваговий контроль визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Позивач, не погоджуючись з прийнятою постановою та розрахунком плати за проїзд звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою судді від 15 травня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

10 червня 2019 року від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (вхід. №20753/19), відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві відповідач загалом зазначає, що за результатами рейдової перевірки посадовими особами Управління Укртансбезпеки в Одеській області було складено Акт щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким зафіксовано порушення ТОВ «СПМК-17» вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутній дозвіл, що дає право на рух автомобільними дорогами загального користування з перевищенням вагових обмежень. Відстань перевезення відповідачем перевірена за допомогою інтернет-ресурсу http://della.ua/distance/, застосування якого визнано правомірним Ухвалою ВАС України по справі №813/214/16. Відстань перевезення визначено та відмічено інспекторами в Акті про перевищення вагових параметрів №0011710 від 02.03.19 року. Відповідач також зазначає, що одним із основних завдань Укртрансбезпеки є забезпечення безпеки на автомобільних дорогах загального користування та зведення до мінімуму порушень автоперевізниками законодавства України, оскільки 60% доріг в країні, знаходиться а незадовільному стані, а 30% - у повністю зруйнованому.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив на позовну заяву, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» () є юридичною особою, основним видом діяльності якого є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20) (а.с.26-31).

Відповідно до договору фінансового лізингу №404-14/07/17-В до генерального договору фінансового лізингу №404-В від 25 липня 2017 року та акту прийому-передачу лізингу від 21 вересня 2017 року, товариство з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» (Лізингодавець) передало, а товариство з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» (Лізингоодержувач) прийняло, в якості предмета лізингу автомобіль Mercedes-Benz Actros 3 2641 LS, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.40-43).

02 березня 2019 року в пункті габаритно-вагового контролю м. Вознесенськ, вул. Кривенка, перехрестя з автодорогою Р-55, посадовими особами Укртранбезпеки в Миколаївській області проведено перевірку транспортного засобу Mercedes Benz Actros 2641 державний номер № НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що за результатами здійснення габаритно-вагового контролю, посадовою особою Укртрансбезпеки складено Довідку №29524 від 02.03.2019 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю (а.с.35).

Відповідно до Довідки №29524 від 02.03.2019 року повна маса транспортного засобу 52,55 тонн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №108113 від 02.03.2019 року (а.с.33).

В Акті №108118 від 02.03.2019 року зафіксовано порушення вагових обмежень п.22.2. ПДР України, а саме: загальна вага 52,55 т. згідно документу на вантаж; пункт навантаження м. Первомайськ, пункт розвантаження м. Одеса, вантаж щебінь (220 км.), у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: абз.3 ч.1 надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, визначених ст.48 цього Закону, а саме: не оформлено дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, з перевищенням допустимих вагових обмежень, виданий уповноваженими компетентними органами.

Водій з Актом №108118 від 02.03.2019 року ознайомився, від пояснень і підпису відмовився.

Судом також встановлено, що відповідачем складено Акт №11710 від 02.03.2019 року про перевищення транспортним засобом позивача нормативних вагових параметрів, а саме: повна маса, тонн: нормативно допустима 40, фактична 52,55 (а.с.34).

На підставі Акту №11710 від 02.03.2019 року відповідачем складено Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №413 від 02.03.2019 року, відповідно до якого позивачу належить сплатити 178,20 євро. (а.с.37)

В подальшому Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області на адресу ТОВ «СПМК-17» направлено запрошення на розгляд про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.32).

Позивач не погодившись з Актами від 02.03.2019 року №108118 та №11710 та розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №413 від 02.03.2019 року подав до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області заперечення вих. №2604/2 від 26.04.2019 року (а.с.38).

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт ТОВ «СПМК-17» 26 квітня 2019 року Управлінням Укртранбезпеки в Одеській області складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №116193, якою вирішено стягнути з ТОВ «СПМК-17» адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 грн. (а.с.39).

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 року (далі Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з п.8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Підпунктом 15 пункту 5 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування;

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень вантажів автомобільним транспортом, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року, відповідно до пунктів 3,4 якого органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи, які здійснюють контроль шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року встановлено вичерпний перелік підстав під час проведення рейдової перевірки, серед яких зазначено перевірка наявності визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з п.16 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті під час рейдової перевірки може проводитись габаритно-ваговий контроль.

Таким чином, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що реалізацію державної політики, у тому числі, з питань безпеки на наземному транспорті покладено на Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до п.п. 2, 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 року № 1094.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до п. 1.10 ПДР габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Згідно з п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 року № 1007/1207 (далі - Порядок № 1007/1207) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до п.п. 3, 15 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Відповідно до п.п. 16, 18, 19 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Згідно п. 20 Порядку № 879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1007/1207 працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю: здійснюють зупинку транспортних засобів для проведення габаритно-вагового контролю у випадках, передбачених підпунктом 6 пункту 4 цього Порядку, з дотриманням Правил дорожнього руху; здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом; у разі виявлення порушень правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, у тому числі за результатами здійснення їх габаритно-вагового контролю, вживають заходів реагування, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законодавчими актами.

Відповідно до пп.пп. 4-8 п. 4 Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю; реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Згідно п. 2.4-2 ПДР у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.

Згідно з пп.5-1 п.2 Порядку № 879 документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Відповідно до п.6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Як було встановлено судом, при здійсненні габаритно-вагового контролю, перевіркою було встановлено перевищення вагових обмежень автомобіля Mercedes-Benz Actros 3 2641 LS, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу за договором лізингу.

Перевищення вагових обмежень було відображено посадовими особами Укртрансбезпеки в Акті №11710 від 02.03.2019 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, згідно якого повна маса, тонн: нормативно допустима 40, фактична 52,55. Факт перевищення вагових обмежень також відображено відповідачем в Довідці №29524 від 02.03.2019 року, в якій зазначено, що повна маса транспортного засобу 52,55 тонн.

При цьому, відповідачем до суду разом з відзивом на адміністративний позов було надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/5330, яке чинне до 15.02.2020 року. Зазначене свідоцтво видано Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів». За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №94 від 13 січня 2016 року.

Таким чином, в результаті документального габаритно-вагового контролю перевіркою встановлено перевищення вагових обмежень, так як повна маса автомобіля Mercedes-Benz Actros 3 2641 LS, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 52,55 тонн, тобто перевищувала максимальну дозволену вагу для такого типу транспортного засобу 40 тонн.

При цьому, суд критично ставиться до твердження позивача про відсутність товарно-транспортної накладної або іншого документу, який би визначив масу вантажу та великоваговисть транспортного засобу, оскільки відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху та п.п.3 п.2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю визначається саме фактична (загальна) маса транспортного засобу.

Враховуючи викладене, транспортний засіб позивача відповідно до діючих норм перевищував визначені нормативно вагові параметри для транспортних засобів, а тому суд приходить до висновку про правомірність складення відповідачем постанови №116193 від 26.04.2019 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача у розмірі 1700 грн.

Відносно вимоги позивача про визнання протиправним та скасування розрахунку №413 від 02.03.2019 року плати за проїзд великовагових або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 178,20 євро суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною першою статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та охоронювані законом інтереси рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, проте, ці рішення, дії чи бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

В свою чергу, за своєю правовою природою оскаржуваний розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, а тому не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в рішенні від 30 січня 2019 року по справі №803/3/18 та Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 15 травня 2019 року по справі №807/1277/17.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Принцип рівності сторін у процесі є одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23 червня 1993 р., серія A, N 262, с. 25, § 63).

Принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23 червня 1993 р., серія A, N 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27 жовтня 1993 р., серія A, N 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23 жовтня 1996 р., Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38). Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (див. рішення у справі Ruiz-Mateos, наведене вище, с. 25, § 63).

За таких обставин справи, позивачем не наведено обґрунтованих доводів проти оскаржуваної постанови, які б доводили неправомірність притягнення ТОВ «СПМК-17» до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу. Натомість, відповідачами з посиланням на належні та допустимі докази, приписи чинного законодавства доведено допущення ТОВ «СПМК-17» порушень вимог законодавства та обґрунтованість подальшого притягнення його до відповідальності оскаржуваною постановою про накладення адміністративно-господарського штрафу.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі встановлених судом фактів, суд приходить до висновку про те, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови №116193 від 26.04.2019 року про застосування адміністративно-господарського штрафу та розрахунку плати за проїзд - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. При цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя С.О. Cтефанов

.