Справа № 120/1599/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 червня 2019 р. Справа № 120/1599/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Кулика В.В.,

представника позивача Богословського С.В.,

представника відповідача Скляра О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом громадянина Йорданії ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання,

ВСТАНОВИВ:

16.05.2019 року адвокат Герасимчук С.П. від імені та в інтересах позивача, громадянина Йорданії ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення заступника начальника Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області Кушніра В.М. від 25.03.2019 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні за № НОМЕР_1, виданої на ім`я позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у зв`язку з навчанням у Вінницькому національному медичному університету ім. М.І. Пирогова позивач отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , терміном дії до 01.08.2020. Однак рішенням відповідача від 25.03.2019 вказану посвідку скасовано на підставі положень пп. 4 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018. Таке рішення було прийняте відповідачем за поданням Управління боротьби з злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у Вінницькій області № 298/16/01-2019 від 21.03.2019, в якому зазначено, що під час керування транспортним засобом позивач порушив правила дорожнього руху та спричинив дорожньо-транспортну пригоду, що підтверджується судовим рішенням. Відтак, на думку відповідача, дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав та інтересів громадян, що дає підстави для скасування виданої йому посвідки на тимчасове проживання. Водночас позивач вважає оскаржуване рішення неправомірним і таким, що грубо порушує його права як іноземця, який на законних підставах перебуває в України. Зокрема позивач зазначає, що поніс встановлену законом відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення та добровільно виконав рішення суду про накладення на нього штрафу. Водночас відповідач без наведення будь-яких мотивів прийняв рішення, що має для позивача, як іноземця, суттєві негативні наслідки. Також позивач вважає, що рішення відповідача не відповідає принципам забезпечення національної безпеки та пріоритетам національних інтересів України, а застосований до нього захід неспівмірний із реальними і потенційними загрозами, що виходили із суті адміністративного правопорушення. Крім того, позивач зауважує, що Управління боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у Вінницькій області не має права здійснювати контроль за виконанням судових рішень у справах щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а внесене цим Управлінням подання не узгоджується з покладеними на нього завданнями і функціями. При вирішенні справи позивач додатково просить врахувати, що копія оскаржуваного рішення йому під розписку не вручалась і поштою він її також не отримував.

Ухвалою суду від 17.05.2019 задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області від 25.03.2019 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача.

Ухвалою суду від 21.05.2019 відкрито провадження у справі за позовом громадянина Йорданії ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву, а позивачу - 3-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

30.05.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що 22.03.2019 на адресу Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області (далі - УДМС у Вінницькій області) від Управління боротьби із злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у Вінницькій області надійшло подання про скасування посвідки позивача на тимчасове проживання у зв`язку із встановленням факту скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди. У поданні зазначалось, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.01.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Водночас судом констатовано порушення іноземцем п. 16.6 ПДР України. Судове рішення набрало законної сили 15.01.2019. Отже, своїми діями позивач порушив вимоги ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно з якою іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватись Конституції та Законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Відтак 25.03.2019 було затверджено висновок про скасування та вилучення посвідки позивача на тимчасове проживання в Україні та з метою захисту громадського правопорядку, здоров`я, прав та законних інтересів громадян України прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача. При цьому відповідач керувався підпунктом 4 пункту 63 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018. Оскаржуване рішення 28.03.2019 було надіслане на адресу позивача рекомендованим листом, що відповідає вимогам чинного законодавства. Також відповідач вважає, що Управління боротьби із злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у Вінницькій області може бути суб`єктом внесення подання про скасування посвідки на тимчасове проживання іноземця, оскільки ці питання охоплюються завданнями, що покладені на це Управління Законом України «Про Національну поліцію» та Положенням про Департамент боротьби з кіберзлочинністю і торгівлею людьми Міністерства внутрішніх справ України.

13.06.2019 до суду надійшла відповідь на відзив за підписом адвоката Герасимчука С.П. Проте, оскільки така відповідь надана не у встановлений судом строк, з урахуванням положень ст.ст. 162, 163 КАС України під час розгляду справи по суті суд не бере до уваги відповідь на відзив і додані до неї документи.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Богословський С.В. - повністю підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві. Вважає, що сам собою факт притягнення іноземця до відповідальності за вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тим паче без завдання шкоди здоров`ю людей, не дає органу міграційної служби достатніх підстав для скасування посвідки. До того ж, відповідне рішення було прийняте відповідачем без врахування ряду істотних обставин, зокрема того, що позивач свою вину у вчиненому правопорушенні визнав, щиро розкаявся, сплатив штраф, раніше до відповідальності не притягувався та за місцем навчання характеризується з позитивної сторони.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Вважає, що скоєння дорожньо-транспортної пригоди є серйозним правопорушенням, яке становить небезпеку для життя і здоров`я людей. Відтак позивач не дотримався вимог чинного законодавства України, а тому видана йому посвідка на тимчасове проживання скасована правомірно.

Заслухавши пояснення сторін та оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити повністю з огляду на таке.

Встановлено, що позивач, громадянин Йорданії ОСОБА_1 , прибув в Україну з метою навчання та у 2014 році був зарахований на 1-ий курс медичного факультету Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова з українською формою навчання (наказ № 427 від 01.09.2014).

29.01.2019 позивачу видано посвідку на тимчасове проживання в Україні нового взірця за № НОМЕР_1. Термін дії посвідки - до 01.08.2020.

22.03.2019 від Управління боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у Вінницькій області на адресу відповідача надійшло подання за № 298/16/01-2019 від 21.03.2019 про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання. В поданні зазначається, що 14.12.2018 громадянин Йорданії ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «BMW 323», номерний знак НОМЕР_2 , здійснюючи маневр повороту ліворуч, не надав перевагу в русі іншому транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діям ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.6 ПДР України. Постановою Вінницького міського суду від 04.01.2019 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова набрала законної сили 15.01.2019. Як зазначено у поданні, наведені обставини є підставою для прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні.

25.03.2019 за результатами розгляду вказаного подання відповідачем затверджено висновок про скасування та вилучення посвідки на тимчасове проживання громадянина Йорданії ОСОБА_1 . При цьому зміст висновку повністю відтворює відомості, наведені у поданні. Відтак, враховуючи факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та керуючись підпунктом 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018, рішенням заступника начальника УДМС у Вінницькій області Кушніра В.М. від 25.03.2019 вирішено скасувати посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , видану на ім`я позивача.

28.03.2019 рекомендованим листом на адресу місця реєстрації позивача відповідачем надіслано повідомлення за № 0501.5-2404/05.3-19 від 27.03.2019 про скасування посвідки, до якого долучено копію відповідного рішення.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про скасування посвідки на тимчасове проживання, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленням обставин справи, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 18 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Так, відповідно до ч. 13 ст. 4 цього Закону іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Частиною 18 статті 5 цього ж Закону передбачено, що технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок їх оформлення, виготовлення та видачі встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та ч. 18 ст. 5 Закону № 3773-VI Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 322 від 25.04.2018, якою затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з пп. 1 п. 3 Порядку посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання.

Іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання, посвідка видається на період навчання, який визначається наказом закладу освіти про встановлення періодів навчання для іноземних студентів (п. 4 Порядку).

Відповідно до п. 53 видача іноземцеві або особі без громадянства посвідки здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для її оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обміну.

Водночас підстави для скасування посвідки на тимчасове проживання визначаються окремим розділом Порядку.

Так, згідно з п. 63 Порядку посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав у разі:

1) отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

3) коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

4) коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

5) коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України;

6) отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист;

7) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 64 Порядку рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

В силу вимог п. 65 Порядку копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення від 25.03.2019 про скасування посвідки позивача на тимчасове проживання було прийняте відповідачем на підставі положень пп. 4 п. 63 Порядку, згідно з яким посвідка скасовується у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Підставою для такого рішення стало подання Управління боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у Вінницькій області № 298/16/01-2019 від 21.03.2019 (вх. № 3179/1/0501-19 від 22.03.2019), в якому повідомлялося про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

За результатами розгляду вказаного подання відповідач, як уповноважений орган державної влади, дійшов висновку про наявність у діях громадянина Йорданії ОСОБА_1 загрози громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Проте суд з таким висновком не погоджується та вважає його помилковим.

Так, під час розгляду справи встановлено, що єдиною підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення стали обставини, викладені у поданні про скасування посвідки на тимчасове проживання, щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Дійсно, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.01.2019 року у справі № 127/32792/18 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у порушенні пункту 16.6 ПДР України, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

Водночас зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та зобов`язався в майбутньому дотримуватись правил дорожнього руху. Суд врахував характер вчиненого правопорушення, факт визнання порушником своєї вини, його щире каяття, а також те, що особа вперше притягується до адміністративної відповідальності, та призначив адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн, що є мінімальним стягненням за це адміністративне правопорушення.

Отже, як видно зі змісту вказаного судового рішення, позивач допустив зіткнення з іншим транспортним засобом через необережність, не переслідуючи при цьому жодного умислу на порушення прав чи інтересів інших осіб чи заподіяння таким особам матеріальної шкоди. Більше того, вид та розмір призначеного судом адміністративного стягнення свідчать про низький ступінь суспільної небезпечності дій позивача внаслідок допущеного ним правопорушення.

Натомість ані оскаржуване рішення, ані висновок про скасування посвідки не містять жодних інших даних про те, що вчинене позивачем правопорушення посягало на основи національної безпеки чи громадського порядку, або спричинило заподіяння шкоди здоров`ю чи захисту прав інших осіб.

Суд зауважує, що з огляду на положення чинного законодавства наявність подання органу поліції про скасування посвідки не є безумовною підставою для прийняття відповідачем рішення про скасування посвідки іноземця на тимчасове проживання, а отримана у такий спосіб інформація є приводом для проведення міграційним органом відповідної перевірки з метою прийняття рішення, яке б відповідало критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Такими критеріями є, зокрема, обґрунтованість, тобто прийняття рішення з урахуванням всіх обставин, що мають значення; добросовісність; розсудливість; пропорційність, що означає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

В цьому контексті доцільно звернутись до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та повинна враховуватись судами України при розгляді справ.

Так, згідно з практикою ЄСПЛ навіть якщо втручання в права за Конвенцією та Протоколами до неї може бути законним і мати легітимну мету, воно, однак, може не бути «необхідним в демократичному суспільстві». Іншими словами, втручання в права може бути непропорційним легітимній меті, яка переслідувалася при здійсненні такого втручання.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що тест «необхідності в демократичному суспільстві» вимагає, щоб застосований засіб переслідував легітимну мету та щоб втручання в право не було більше тієї міри, яка необхідна для її досягнення. Цей тест, що, як правило, називається тестом пропорційності вимагає, щоб обмежувальний засіб був належним (відповідним) для виконання передбачених захисних функцій (див. рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2006 року у справі «Бартік проти Росії», заява № 55565/00, пункт 46).

Класичне формулювання «необхідності в демократичному суспільстві» ЄСПЛ надав у справі «Silver проти Сполученого Королівства» (1983):

« 97. У низці справ Суд зазначив своє розуміння фрази «необхідне у демократичному суспільстві». При цьому варто підсумовувати певні принципи:

(а) Прикметник «необхідне» не є синонімом «незамінне», як і не має гнучкості таких виразів, як «допустиме», «звичайне», «розумне» або «бажане»;

(b) Договірні держави користуються певною, але не необмеженою, свободою розсуду в питанні застосування обмежень, але саме Суд виносить остаточне рішення, чи є вони сумісними з Конвенцією;

(c) фраза «необхідне у демократичному суспільстві» означає, що для того, щоб бути сумісним з Конвенцією, втручання повинно, зокрема, відповідати «нагальній суспільній потребі» і бути «пропорційним законній меті»;

(d) положення статей Конвенції, які передбачають виключення з гарантованого права, повинні тлумачитися вузько».

Питання «необхідності в демократичному суспільстві» і «пропорційності» втручання є фактично синонімічними. Пропорційність втручання означає забезпечення державою (її судовими органами) справедливого балансу між, з одного боку, правами особи за Конвенцією, та, з іншого боку, з інтересами суспільства у цілому. Таким чином, будь-яке непропорційне втручання в права особи (незабезпечення справедливого балансу) не буде вважатись «необхідним у демократичному суспільстві».

Прикладами визнання ЄСПЛ порушення гарантованих Конвенцію прав особи з мотивів недотримання принципу пропорційності є справи «Савіни проти України» (№ 39948, рішення від 18 грудня 2008 року), «Швидка проти України» (№ 17888/12, рішення від 30 жовтня 2014 року), «Солтисяк проти Росії» (№ 4663/05, рішення від 10 лютого 2011 року), «Йорданова та інші проти Болгарії» (№ 25446/06, рішення від 24 квітня 2012 року), тощо.

Повертаючись до справи, що розлягається, суд зазначає, що відповідач, як орган державної влади, формально підійшов до питання наявності достатніх правових і фактичних підстав для скасування посвідки позивача на тимчасове проживання в Україні та прийняв оскаржуване рішення лише тому, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, але без врахування суті вчиненого правопорушення, його суспільної небезпеки та шкідливості, особи іноземця і, що найголовніше, без наведення належного обґрунтування наявності у діях позивача загрози громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Водночас наслідки такого рішення для позивача є вкрай несприятливими. Зокрема, на виконання цього рішення позивач зобов`язаний здати посвідку, знятися з реєстрації та виїхати за межі України. Тобто, йдеться про обмеження свободи пересування, право на яку гарантується статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції. Крім того, рішення відповідача стало підставою для відрахування позивача з вищого навчального закладу. Тобто, має місце втручання у право особи на освіту, гарантоване статтею 2 Першого Протоколу до Конвенції.

Відтак, на переконання суду, оскаржуване рішення не відповідає критерію пропорційності, є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з п. 29 рішення ЄСПЛ у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи те, що наведених вище мотивів достатньо для висновку про неправомірність оскаржуваного рішення, суд не вдається до оцінки усіх доводів сторін.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (.

Перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 768,40 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, представник позивача в порядку, визначеному частиною третьою. статті 143 КАС України, звернувся до суду з заявою про вирішення питання про витрати на оплату правничої допомоги після ухвалення рішення по суті позовних вимог. З цією метою, у випадку задоволення позову, просить суд призначити судове засідання та надати стороні позивача час для подання доказів, що підтверджують розмір відповідних витрат.

З огляду на задоволення позову та враховуючи заявлене клопотання, питання про судові витрати на правничу допомогу необхідно вирішити в судовому засідання у строк, визначений частиною четвертою статті 143 КАС України.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області Кушніра Володимира Миколайовича від 25 березня 2019 року про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої на ім`я громадянина Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути на користь громадянина Йорданії ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області.

На підставі положень ч. 3, 4 ст. 143 КАС України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати у справі на 14.00 год. 27 червня 2019 року в залі судових засідань № 1 Вінницького окружного адміністративного суду.

Надати стороні позивача строк для подання суду доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу до 18.06.2019.

Надати відповідачу строк до 25.06.2019 для подання клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги (у разі наявності заперечень щодо заявленого розміру).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: громадянин Йорданії ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050).

Повне судове рішення складено та підписано суддею 18.06.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович