Справа № 1340/5162/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4056/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року, ухвалене суддею Коморним О.І. у м. Львові о 10 год. 03 хв. у справі № 1340/5162/18 за позовом приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № від 08.10.2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства 08.10.2018 року прийнято лише одне рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № , яким нарахований штраф та пеня за період з 21.12.2016 року до 08.08.2018 року. Позивач додатково зазначає, що доданий до оскаржуваного рішення розрахунок штрафних санкцій є абсолютно необґрунтованим, в ньому не деталізовано з яких сум здійснено обрахунок.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, приватне акціонерне товариство «Фірма «Нафтогазбуд», подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що питання своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути предметом камеральної перевірки. Апелянт зазначає, що Податковий кодекс України встановлює загальні вимоги щодо проведення перевірок, натомість спеціальним законодавчим актом, який регулює порядок сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нормами якого встановлено, що нарахування пені та штрафу за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску детально встановлюється відповідним центральним органом виконавчої влади. Натомість, як зазначає апелянт, пунктом 10 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 року передбачено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності.

Позиція відповідача зводиться до того, що перевіркою встановлено несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21.12.2016 року по 08.08.2018 рік. Відповідач зазначає, що доданими до матеріалів справи доказами не підтверджується факт вчасної сплати позивачем сум єдиного внеску. Доводи позовної заяви базуються виключно на наявності, на думку позивача, формальних підстав для скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено те, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області 06.09.2018 року проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати приватним акціонерним товариством «Фірма «Нафтогазбуд» єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок), за результатами якої складено акт № 2233/13-01-13-10/01291436.

Перевіркою встановлено несвоєчасну сплату приватним акціонерним товариством «Фірма «Нафтогазбуд» єдиного внеску за період з 21.12.2016 року по 08.08.2018 року та наведено у таблиці дату виникнення боргу, суму боргу, дату погашення боргу, кількість днів затримки сплати, відсоток і сума нарахованої штрафної санкції, а також відсоток і сума нарахованої пені залежно від кількості днів прострочення.

На підставі акта перевірки та зафіксованих у ньому порушень, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області 08.10.2018 року прийнято рішення № про застосування до позивача за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску штрафних санкцій в сумі 85 194,54 грн. та пені в сумі 153769,3 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом камеральної перевірки може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах та додатково зазначає, що така перевірка може бути проведена протягом 1095 днів з моменту настання останнього дня граничного строку подання податкової декларації чи звітності. Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що встановлені відповідачем порушення граничних строків сплати узгоджених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не заперечуються позивачем та підтверджуються долученою відповідачем обліковою карткою та розрахунком штрафної санкції і пені.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Орган доходів і зборів застосовує згідно з п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» органи доходів і зборів мають право проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до абзацу другого підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Отже, на час проведення відповідачем камеральної перевірки, а саме 06.09.2018 року, нормами ПК України було визначено, що предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

В той же час, апеляційний суд вважає неналежним посилання позивача на те, що відповідно до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 розрахунок штрафної санкції за несвоєчасну сплату єдиного внеску здійснюється за даними акта документальної перевірки, оскільки ПК України є кодифікованим законодавчим актом вищої юридичної сили порівняно з підзаконним нормативно-правовим актом, яким є наказ Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 про затвердження згаданої Інструкції. По друге Закон України № 1797-VIII від 21.12.2016 року, яким підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України доповнено абзацом другим щодо проведення камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, прийнято пізніше в часі ніж наказ Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з 01 січня 2017 року з моменту набрання чинності Законом № 1797-VIII від 21 грудня 2016 року у податкового органу з`явились підстави для проведення камеральних перевірок платників податків щодо своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, та з урахуванням положень статті 102 Податкового кодексу України, такою перевіркою може бути охоплено період в 1095 днів, що настали за останнім днем граничного строку сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом в постанові від 02 жовтня 2018 року в справі № 820/2244/17.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені правові норми, відповідачем дотримано порядок проведення камеральної перевірки щодо своєчасності сплати узгодженої суми єдиного внеску виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не заперечує несвоєчасність сплати узгодженої суми єдиного внеску. Таку саму позицію висловила представник позивача і в суді апеляційної інстанції, однак звернула увагу, що розрахунок штрафних санкцій відповідачем проведено неправильно. Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції при розгляді цієї справи заявила, що проведений відповідачем розрахунок штрафних санкцій свідчить про завищення суми нарахованих штрафних санкцій.

При вирішенні спорів, зокрема щодо своєчасності сплати єдиного внеску, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать про несвоєчасність сплати єдиного внеску, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Однак, позивач, стверджуючи про неправильність розрахунку відповідачем штрафних санкцій, не надав суду інший розрахунок з датою граничного строку сплати єдиного внеску, його розміру, дати сплати, кількості днів затримки сплати та нормативним обґрунтуванням з правильним застосуванням відсоткового значення нарахованої штрафної санкції, а також пені залежно від кількості днів прострочення, що виключає можливість перевірки доводів позивача на предмет відповідності законодавству.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що розрахунок штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску проведено відповідачем згідно з нормами чинного законодавства.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до абз. 5, 6 підпункту 2 пункту 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 при застосуванні штрафів зазначених у цьому підпункті приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди. Для платників, зазначених у підпунктах 1,2 пункту 1 розділу ІІ цієї Інструкції, таким періодом є календарний місяць, для платників зазначених у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу ІІ цієї Інструкції календарний квартал. Однак, відповідач порушивши наведені норми прийняв лише одне рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 21.12.2016 року до 08.08.2018 року.

Проте, апеляційний суд звертає увагу, що у наведеній позивачем правовій нормі йде мова про прийняття одного рішення за весь період і на всю суму несвоєчасної сплати єдиного внеску, як і вчинив відповідач, тому ці твердження позивача, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року справі № 1340/5162/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складено 13.06.2019 року