Справа № 480/390/19
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2019 р. Справа № 480/390/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
за участю секретаря судового засідання - Волкової Ю.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представників відповідача - Школьного В.А., Кобзаренко Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/390/19
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління ДФС у Сумській області
про скасування рішень,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення, а саме:
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності у період з 28 серпня 2018 по 03 вересня 2018 Головним управлінням ДФС у Сумській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 16.08.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 04.02.2014 по 16.08.2018.
1) порушення п.181.1. ст. 181, п. 183.1., п. 183.2., п. 183.10. ст. 183, п.п. б п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п.п. 200.1. ст. 200 Податкового кодексу України, а саме: встановлено заниження по податку на додану вартість на суму 148048,00 грн.;
3) порушення п. 4., ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч.3 ст. 7, п. 4 ч. 1 ст. 1, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку із чим нараховано до сплати в бюджет єдиний внесок в сумі 14 142,48 грн.;
4) порушення п.п. 163.1.1. ст. 163, п. 176.1. п. 176, п.п. 16-1 п. 10 Розділу 20 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим нараховано до сплати в бюджет військовий збір з чистого доходу в сумі 964,26 грн.
26.09.2018 р., не погоджуючись із висновками, викладеними в Акті перевірки, позивач надав відповідачу заперечення на Акт, де висловив свою незгоду із виявленими порушеннями та просив відповідача врахувати доводи, наведені у запереченнях, під час прийняття рішень за наслідками проведеної перевірки. 05.10.2018 у відповіді на заперечення залишив висновки про виявлені правопорушення без змін.
На підставі вищезазначених висновків, відповідачем прийнято наступні рішення:
Враховуючи вищевикладене, за результатами проведеної перевірки, неузгодженими залишились наступні грошові зобов`язання:
Позивач не погоджується із зазначеними податковим повідомленням-рішенням та рішенням, вважає їх необгрунтованими та такими що підлягають скасуванню, враховуючи наступне.
Також, зазначено, що зазначені суми підтверджуються даними книги обліку доходів та витрат, книг обліку розрахункових операцій, чеками та банківськими виписками.
Поряд з цим у частині 188.1. статті 188 ПКУ визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Тобто, у ході перевірки, відповідач був зобов`язаний, врахувати зазначені норми ПКУ та визначаючи загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, не враховувати у суми отриманого доходу суми акцизного податку.
Аналогічна правова позиція щодо невключения сум акцизного податку у суму отриманого доходу викладена і у рішенні ДФС України від 27.12.2018, прийнятому за наслідками розгляду скарги позивача.
Так, ДФС України на сторінці 4 рішення зазначено про те, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності встановлений статтею 177 ПКУ.
Аналізуючи статтю 177 ПКУ ДФС України на сторінці 5 рішення зазначено про те, що відповідно до підпункту 177.3.1 пункту 177.3 статті 177 ПКУ, не включається до доходу фізичної особи-підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
З 01 січня 2015 року Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів. Порядок обчислення акцизного податку регулюється розділом VI ПКУ.
Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1. статті 14 ПКУ, акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).
За наведеного вище ДФС України зроблено висновок про те, що акцизний податок є непрямим податком, що встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними ставками. Таким чином, сума акцизного податку не включається до суми доходу та витрат фізичної особи-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування.
Натомість, на стор.8 Акту, відповідачем зазначено про те, що суми валових доходів, які встановлені перевіркою, визначені на підставі Z-звітів, книги обліку розрахункових операцій, книги обліку доходів та витрат наданих на перевірку. Розбіжність між визначеною сумою доходу та виручкою згідно Z-звітів виникає у наслідок не включення до валового доходу суми акцизного податку.
Таким чином, позивач вважає, що під час перевірки, відповідачем невірно були застосовані вказані вище норми ПКУ, що призвело до неправомірного урахування до суми отриманих доходів розміру акцизного податку, та як наслідок неправомірного визначення суми отриманих позивачем доходів за період з 01.03.2016 по 28.02.2017 у розмірі 1109612 грн. та подальшого неправомірного встановлення факту перевищення граничного ліміту у 1 000 000,00 грн.
Зазначені суми отриманого доходу у повній мірі відповідають даним, відображеним у книгах обліку доходів та витрат, обліку розрахункових операцій, чекам та банківським випискам.
За таких обставин, відповідачем неправомірно зроблено висновок про перевищення доходів від здійснення операцій за період з 01.03.2016 по 28.02.2017 суму 1 000 000,00 грн., а відтак неправомірно встановлено, що позивач з 11.03.2017 зобов`язаний був зареєструватись як платник податку на додану вартість та неправомірно донараховано зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 148048,00 грн.
Крім цього, відомості про дохід, отриманий за період з 01.03.2016 по 28.02.2017, наведені відповідачем на стор.18 Акту (1109612,47 грн.) суперечать не лише даним бухгалтерського обліку (1007893,60 грн.), а і відомостям, викладеним відповідачем на стор.31 Акту перевірки (1005781,60 грн.).
Тобто відповідачем не лише протиправно включено до складу доходу суми акцизного податку, а і внесено до Акту недостовірні відомості, які фактично завищують дохід позивача за період з 01.03.2016 по 28.02.2017 на суму більше 100 000,00 грн.
Однак, відповідачем фактично включено до доходу позивача суми акцизного податку, у зв`язку із чим відповідно і змінилась база оподаткування, зокрема, для визначення розміру єдиного внеску. Інших підстав для нарахування єдиного внеску відповідачем в акті перевірки не зазначено.
Позивач не погоджується із зазначеним твердженням відповідача, виходячи з наступного.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, встановлений статтею 177 ПКУ.
Відповідно до частини 177.2. статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Поряд з цим, за приписами частини 177.3.1. статті 177 ПК України, не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Вищезазначені норми ПКУ були введені в дію Законом України від 21.12.2016 N 1797-VІІІ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні. При цьому, до прийняття цього закону порядок врахування сум сплаченого акцизного податку в ціні придбання підакцизних товарів та сум отриманого акцизного податку від продажу таких підакцизних податків для цілей ведення податкового обліку, визначався Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 15 Дохід, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 №290.
Пунктом 6.1 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 Дохід чітко передбачено, що не визнаються доходами такі надходження від інших осіб: сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов`язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів.
Як зазначено в Акті, порушень у сфері правильності та своєчасності сплати позивачем сум акцизного податку до бюджету під час перевірки встановлено не було.
З урахуванням викладеного, позивач вважає, що віднесення сум такого податку до валового доходу, як це зробив відповідач, призведе до подвійного оподаткування, тобто до нарахування податків (наприклад податок з доходів фізичних осіб, військовий збір, єдиний внесок) на суми сплаченого акцизного податку.
Питання про правомірність донарахування єдиного внеску у розмірі 14 142,48 грн. ДФС України не розглядалось, оскільки вимогу про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску у вказаному вище розмірі позивач не отримував. Здійсненне донарахування єдиного внеску у розмірі 14 142,48 грн. оскаржив в адміністративному порядку шляхом подання скарги на вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9932-54 від 06.12.2018 у розмірі 21 366,99 грн., з яких: сума боргу - 18 538,49 грн., штраф- 2 828,50 грн.
За наслідками розгляду скарги на вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9932-54 від 06.12.2018, така податкова вимога рішенням ДФС України №4394/6/99-99-11-05- 02-25 від 28.01.2019 була скасована.
Враховуючи зазначене, фактично податкове повідомлення-рішення та рішення, які оскаржуються позивачем ґрунтуються на невірному застосуванні відповідачем норм ПК України, а також на неповному та необ`єктивному проведенні перевірки, що фактично призвело до протиправного нарахування грошових зобов`язань та штрафних санкцій, а тому просить позовні вимоги задовольнити.
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, спірні рішення прийнято згідно вимог чинного законодавства, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 66-69).
У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем не доведено правомірність нарахування грошових зобов`язань, а тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 73-75).
Ухвалою суду від 04.02.2019 р. відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою суду від 27.03.2019 р. вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.
Ухвалою суду від 30.05.2019 р. підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
Позивач та його представник в судовому засіданні 05.06.2019 р. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.
Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні.
Заслухавши доводи позивача, його представника та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.
Актом перевірки зафіксовано наступні порушення:
1) порушення п.181.1. ст. 181, п. 183.1., п. 183.2., п. 183.10. ст. 183, п.п. б п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п.п. 200.1. ст. 200 Податкового кодексу України, а саме: встановлено заниження по податку на додану вартість на суму 148 048,00 грн.;
2) порушення п. 164.1. ст. 164, п. 167.1. ст. 167, п. 177.1., 177.2., 177.4, ст. 177 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим нараховано до сплати в бюджет податку на доходи фізичних осіб в сумі 11 571,12 грн.;
3) порушення п. 4., ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч.3 ст. 7, п. 4 ч. 1 ст. 1, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку із чим нараховано до сплати в бюджет єдиний внесок в сумі 14 142,48 грн.;
4) порушення п.п. 163.1.1. ст. 163, п. 176.1. п. 176, п.п. 16-1 п. 10 Розділу 20 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим нараховано до сплати в бюджет військовий збір з чистого доходу в сумі 964,26 грн.
26.09.2018 позивачем надано відповідачу заперечення на Акт. Відповідач надав відповідь на заперечення, у яких не погодився із доводами та залишив висновки про виявлені правопорушення без змін (а. с. 25-26, 27-28).
На підставі вищезазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Сумській області прийнято наступні рішення:
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України та Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЗУ № 2464).
Згідно змісту акту перевірки, судом встановлено, що відповідачем донараховано позивачу сума штрафу у розмірі 2 828,50 грн. у зв`язку із донарахуванням єдиного внеску.
Проте, суд вважає, що застосовані штрафні санкції є помилковими, виходячи з наступного.
Позивач не погодившись із наведеною вимогою подав до Державної фіскальної служби України скаргу (а.с. 55-56).
Ст.25 Закону №2464 передбачено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Суд зазначає, що наведені висновки відповідачем зроблено у зв`язку із включенням до сум від здійснення операцій з постачання товарів акцизного податку.
Суд вважає помилковими наведені розрахунки відповідачем, виходячи з наступного.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, встановлений статтею 177 ПКУ.
Відповідно до частини 177.2. статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Поряд з цим, за приписами частини 177.3.1. статті 177 ПК України, не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Вищезазначені норми ПКУ були введені в дію Законом України від 21.12.2016 N 1797-VІІІ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні. При цьому, до прийняття цього закону порядок врахування сум сплаченого акцизного податку в ціні придбання підакцизних товарів та сум отриманого акцизного податку від продажу таких підакцизних податків для цілей ведення податкового обліку, визначався Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 15 Дохід, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 №290.
Пунктом 6.1 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 Дохід чітко передбачено, що не визнаються доходами такі надходження від інших осіб: сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов`язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів.
З 01 січня 2015 року Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів. Порядок обчислення акцизного податку регулюється розділом VI ПКУ.
Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1. статті 14 ПКУ, акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).
Отже, акцизний податок є непрямим податком, що встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними ставками.
Таким чином, сума акцизного податку не включається до суми доходу та витрат фізичної особи-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування.
Натомість, на стор.8 Акту, відповідачем зазначено про те, що суми валових доходів, які встановлені перевіркою, визначені на підставі Z-звітів, книги обліку розрахункових операцій, книги обліку доходів та витрат наданих на перевірку. Розбіжність між визначеною сумою доходу та виручкою згідно Z-звітів виникає у наслідок не включення до валового доходу суми акцизного податку.
Таким чином, суд приходить висновку, що під час перевірки, відповідачем невірно були застосовані вказані вище норми ПКУ, що призвело до неправомірного урахування до суми отриманих доходів розміру акцизного податку, та як наслідок неправомірного визначення суми отриманих позивачем доходів за період з 01.03.2016 по 28.02.2017 у розмірі 1109612 грн. та подальшого неправомірного встановлення факту перевищення граничного ліміту у 1 000 000,00 грн.
Зазначені суми отриманого доходу у відповідають даним, відображеним у книгах обліку доходів та витрат, обліку розрахункових операцій, чекам та банківським випискам.
За таких обставин, суд приходить висновку, що відповідачем помилково зроблено висновок про перевищення позивачем доходів від здійснення операцій за період з 01.03.2016 по 28.02.2017 суму 1 000 000,00 грн., а відтак неправомірно встановлено, що позивач з 11.03.2017 зобов`язаний був зареєструватись як платник податку на додану вартість та неправомірно донараховано зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 148048,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області 1878,90 грн. судових витрат у вигляді судового збору (а.с.3).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про скасування рішень задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.06.2019 р.

Суддя О.А. Прилипчук