Справа № 573/734/19
Суддя: Черкашина М. С.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 573/734/19
Номер провадження 2-а/573/9/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

11 червня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Сумській області лейтенанта поліції Рубана Євгена Миколайовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі серії НК № 526008 від 28 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у викладенні змісту рішення суду, пов`язаного з обґрунтуванням доводів сторін, на що буде витрачено значний час, суд зробив висновок про необхідність у оголошенні його вступної та резолютивної частин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Сумській області лейтенанта поліції Рубана Євгена Миколайовича (місце знаходження: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 18/1), про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі серії НК № 526008 від 28 березня 2019 року, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом п`яти днів із дня проголошення вступної і резолютивної частини.

Суддя:

Справа № 573/734/19

Номер провадження 2-а/573/9/19

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

11 червня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Сумській області лейтенанта поліції Рубана Євгена Миколайовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі серії НК № 526008 від 28 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Сумській області лейтенанта поліції Рубана Євгена Миколайовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 526008 від 28 березня 2019 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28 березня 2019 року близько 10.00 год. він здійснив зупинку біля магазину «Епіцентр», який розташований за адресою: м. Суми, вул. Г. Крут, 1/3, оскільки не помітив дорожню розмітку з міжнародним позначенням паркування для осіб з інвалідністю. Коли він вийшов з автомобілю, то почув зауваження від знайомого ОСОБА_2 та відразу перепаркував автомобіль на інше місце. Після цього, інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Сумській області лейтенантом поліції Рубаном Є.М. винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії НК № 526008 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 152-1 КУпАП з накладанням адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 1 020 грн. Вважає, що зазначена постанова, складена відносно нього, не відображає дійсних обставин справи, винесена необґрунтовано та з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту, а тому підлягає скасуванню. Вказує, що він відповідно до п. 1.10 ПДР зупинивши автомобіль здійснив зупинку, а не стоянку, оскільки припинення руху транспортного засобу тривало до 5 хвилин. При винесенні постанови серії НК № 526008 у п. 8 інспектором не вказано відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. На думку позивача, винесена постанова серії НК № 526008 відносно нього має суттєві порушення, зокрема: не зрозуміло спосіб фіксації зазначеного у постанові правопорушення, яке було зроблено згідно із зазначеною статтею чи ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію»; постанова складалась інспектором без врахування зауважень та пояснень позивача; доказів правопорушення не надано, факт порушення оснований на припущеннях. За наведених обставин вважає, що дії, вчинені лейтенантом поліції Рубаном Є.М. при розгляді справи про адміністративне правопорушення слід визнати неправомірними, а постанову серії НК № 526008 від 28 березня 2019 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 6 ст. 152-1 КУпАП винесену безпідставно - скасувати. Крім того, зазначає, що він звертався до Управління патрульної поліції в Сумській області зі скаргою на постанову про накладання адміністративного стягнення. Рішенням Управління патрульної поліції в Сумській області ДПП від 08 квітня 2019 року постанову серії НК № 526008 від 28 березня 2019 року про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 1 020 грн. за ч. 6 ст. 152-1 КУпАП залишено без змін, а скаргу без задоволення та роз`яснено порядок оскарження. Позивач вважає зазначену постанову незаконною за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та вказує, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 152-1 КУпАП винесена із суттєвими порушеннями. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить визнати протиправними дії інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Сумській області лейтенанта поліції Рубана Євгена Миколайовича та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 526008 від 28 березня 2019 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та підтвердив викладені вище обставини. Зокрема пояснив, що 28 березня 2019 року близько 10.00 год. він не помітив дорожню розмітку з міжнародним позначенням паркування для осіб з інвалідністю та здійснив зупинку біля магазину «Епіцентр», який розташований за адресою: м. Суми, вул. Г. Крут, 1/3. Коли він вийшов з автомобілю, то почув зауваження від знайомого ОСОБА_2 і відразу ж переставив автомобіль на інше місце. Це побачили працівники поліції, які проїжджали поруч. На його пояснення щодо того, що він випадково поставив свій автомобіль на місце для автомобілю осіб із інвалідністю, інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Сумській області лейтенант поліції Рубан Є.М. не відреагував та виніс постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 152-1 КУпАП з накладанням адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 1 020 грн. Додатково зазначив, що вважає постанову незаконною оскільки вона винесена не на місці вчинення правопорушення, а на іншому місці для паркування.

Свідок ОСОБА_2 , який є знайомим ОСОБА_1 у судовому засіданні дав покази, аналогічні поясненням позивача. При цьому пояснив, що був очевидцем того, як позивач під`їхав до магазину «Епіцентр», оскільки чекав на нього. Після чого свідок відразу зробив позивачу зауваження щодо необхідності перепаркуватися на інше місце, що позивач і зробив, хоча, враховуючи незадовільний стан автомобіля, це зайняло декілька хвилин. Проте, інспектор на їхні зауваження та усунуте правопорушення не відреагував, а виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення 1020 грн., що є значною сумою для позивача.

Відповідач - інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Сумській області лейтенант поліції Рубан Євген Миколайович у судове засідання не з`явився. Відповідачем, як посадовою особою, суб`єкта владних повноважень, рішення якого оскаржуються, надано відзив на позовну заяву та диск із відеозаписом. Так, відзив мотивований тим, що твердження позивача, викладені у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. 28 березня 2019 року згідно із розстановкою сил та засобів роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області він ніс службу з охорони громадського порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху у м. Суми. Під час несення служби у відповідності до вимог п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» здійснювався контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично -дорожній мережі. Близько 10 год. 14 хв. 28 березня 2019 року на спеціальному обладнаному майданчику для паркування автомобілів поблизу гіпермаркету «Епіцентр» на вул. Героїв Крут він виявив автомобіль марки «Москвич» 21412, н.з. НОМЕР_3 СУ, який було припарковано на спеціально відведеному місці, призначеному для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, позначеному дорожньою розміткою 1.30. При цьому, правопорушення було зафіксовано на службовий відеореєстратор. Сертифікат дослідження конструкції службового відеореєстратора та відеозапис правопорушення також долучено до відзиву. Коли він підійшов до позивача, відрекомендувався та пояснив суть скоєного правопорушення, попросив надати для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, зауважень до яких не виникло. Позивачу було пояснено, що він порушив п. 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1342, а саме: здійснив паркування транспортного засобу на спеціально відведеному місці, призначеному для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, позначеному дорожньою розміткою 1.30, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 6 ст. 152-1 КУпАП. Також, позивачу роз`яснено, що відносно нього буде розглянуто справу на місці скоєння правопорушення. 28 березня 2019 року, розглянувши у присутності позивача матеріали адміністративної справи, буловинесено постанову серії НК № 526008 з накладанням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 020 грн. Зауважує, що під час вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ним було враховано відеозапис правопорушення та усні пояснення позивача. Після оголошення постанови було вручено позивачу її копію. Щодо правомірності дій під час винесення постанови, відповідач враховував положення вимог п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», яким зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Згідно із вимогами ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою. Організація та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів регламентується Правилами паркування транспортних засобів, затверджених Постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1342. Ці правила поширюються на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування, а також на суб`єктів господарювання, які утримують такі майданчики. Відповідно до п. 4 Правил спеціально обладнані майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені поза межами проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху. Паркування, у свою чергу, розміщення транспортного засобу на майданчику для паркування. Згідно із вимогами абз. 2 та 3 п. 22 Правил на місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не можуть бути розміщені інші транспортні засоби. У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інших транспортних засобів, користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством. Враховуючи характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 283 КУпАП винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою як зазначено вище, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 020 грн. Крім того, з наявного відеозапису чітко видно, що автомобіль марки «Москвич» 21412 н.з. НОМЕР_3 знаходився на спеціально відведеному місці, призначеному для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Враховуючи вище викладене, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152-1 КУпАП. Відповідач вважає свої дії щодо складання постанови правомірними, тому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі, а постанову залишити без змін.

На підтвердження того, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими нормами, інспектор роти № 2 батальйону УПП в Сумській області Рубан Є.М. долучив до матеріалів справи докази, а саме: диск з відеозаписом з нагрудної камери та відеореєстратора інспектора, копію сертифікату дослідження конструкцій, які долучені до справи та досліджені у судовому засіданні (а. с. 27-35).

Заслухавши позивача ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та зібрані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси та просити про їх захист.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

За приписами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 6 статті 152-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за паркування транспортного засобу на місцях, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, водієм, який не має документів про наявність у нього чи в одного з пасажирів інвалідності (крім явно виражених ознак інвалідності).

Позивач посилається на пункт 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, яким терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

При цьому, у ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» чітко зазначено про те, що власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знаку "Водій з інвалідністю" та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

Організація та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів регламентується Правилами паркування транспортних засобів, затверджених Постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1342. Ці правила поширюються на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування, а також на суб`єктів господарювання, які утримують такі майданчики. Відповідно до п. 4 Правил спеціально обладнані майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені поза межами проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху. Паркування, у свою чергу, розміщення транспортного засобу на майданчику для паркування.

Згідно із вимогами абз. 2 та 3 п. 22 Правил на місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не можуть бути розміщені інші транспортні засоби. У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інших транспортних засобів, користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення передбачене, зокрема, ч. 6 ст. 152-1 віднесено до компетенції органів Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

У п. 2.3 рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначено, що законодавство передбачає випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності відбувається в скороченому провадженні.

Судом встановлено, що 28 березня 2019 року інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Сумській області лейтенант поліції Рубаном Є.М. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 526008 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 020 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 28 березня 2019 року близько 10 год. 14 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом запаркував його на місці біля магазину «Епіцентр», який розташований за адресою: м. Суми, вул. Г. Крут, 1/3, в зоні дії дорожньої розмітки з міжнародним позначенням паркування для осіб з інвалідністю, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 6 ст. 152-1 КУпАП України (а. с. 8, 19).

Із копії посвідчення водія серії НОМЕР_4 вбачається право ОСОБА_1 на керування транспортними засобами (а. с. 5).

Згідно з доводами ОСОБА_1 зазначеними у судовому засіданні, на час винесення постанови він не був згодний із порушенням.

Крім того, надалі позивач звернувся до Управління патрульної поліції в Сумській області зі скаргою на постанову про накладання адміністративного стягнення. Рішенням Управління патрульної поліції в Сумській області ДПП від 08 квітня 2019 року постанову серії НК № 526008 від 28 березня 2019 року про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 1 020 грн. за ч. 6 ст. 152-1 КУпАП залишено без змін, а скаргу без задоволення та роз`яснено порядок оскарження (а. с. 6-7).

Отже, вирішуючи питання щодо дотримання відповідачем встановленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також обґрунтованості прийнятого рішення, суд виходить з наступного.

Так, ОСОБА_1 заперечує факт порушення ним ч. 6 ст. 152-1 КУпАП, обґрунтовуючи тим, що інформація, зазначена у постанові вказана не в повній мірі та не відповідає дійсним обставинам, а дії інспектора при винесення такої постанови вважає протиправними. Зазначає про те, що не порушував правила паркування, оскільки вчасно перепаркувався ще до приїзду поліції. Також йому не зрозуміло спосіб фіксації зазначеного у постанові правопорушення; крім того, постанова складалась інспектором без врахування зауважень та пояснень позивача; доказів правопорушення не надано, факт порушення оснований на припущеннях.

Проте, суд, при вирішенні справи, враховує не лише пояснення позивача ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 та письмове пояснення відповідача ОСОБА_3 , а також досліджений диск із відеозаписом з нагрудної камери інспектора, з якого судом послідовно встановлено фактичні обставини скоєного правопорушення. Зокрема, вбачається, що відповідач, здійснюючи патрулювання, виявив 28 березня 2019 року на спеціальному обладнаному майданчику для паркування поблизу гіпермаркету «Епіцентр» на вул. Героїв Крут, автомобіль марки «Москвич» 21412, н.з. НОМЕР_3, який було припарковано на спеціально відведеному місці, призначеному для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, позначеному дорожньою розміткою 1.30. Правопорушення було зафіксовано на службовий відеореєстратор. Після цього, відповідач ОСОБА_3 підійшов до вказаного вище автомобіля зі сторони водійської дверці для з`ясування обставин та постукав у водійське вікно. В цей час свідок ОСОБА_2 перебував поряд із автомобілем, а водій ОСОБА_1 перебував за кермом автомобілю. Проте, в цей же момент, ОСОБА_1 закрив водійські дверцята автомобіля, і поїхав з місця правопорушення в сторону, переставивши таким чином автомобіль на інше паркувальне місце. Відповідач також сів у службовий автомобіль та поїхав за ОСОБА_1 на інше місце за декілька десятків метрів. В подальшому, вже там інспектором позивачу було повідомлено про порушення ним п. 22 Правил паркування транспортних засобів, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 6 ст. 152-1 КУпАП та роз`яснено, що відносно нього буде розглянуто справу на місці скоєння правопорушення, роз`яснені його права. Після розгляду справи було винесено оспорювану постанову, копію якою позивач отримав на місці вчинення правопорушення під особистий підпис. Таким чином доводи позивача щодо того, що розгляд справи проводився не на місці вчинення правопорушення, спростовуються також відеозаписом, оскільки позивач ОСОБА_1 не надав можливості інспектору ОСОБА_3 скористатися розглядом справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, а свідомо, після зауваження відповідача, переїхав на інше паркувальне місце за декілька десятків метрів.

Суд приймає даний відеозапис як належний і допустимий доказ, оскільки він є логічним, послідовним та таким, що підтверджує письмовий відзив відповідача ОСОБА_3 , який був наданий до початку розгляду справи по суті.

Таким чином факт порушення позивачем вимог ч. 6 ст. 152-1 КУпАП у судовому засіданні знайшов своє підтвердження, а доводи останнього щодо неправомірності винесеної постанови є в повній мірі спростовані відповідачем.

Отже, суд приходить до висновку про наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 152-1 КУпАП та як наслідок, правомірності накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на підставі оскаржуваної постанови у мінімальному розмірі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 у справі не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про обґрунтованість заявлених позовних вимог, окрім даних, зазначених ним у позові та показів свідка ОСОБА_2 , а відповідач інспектор поліції Рубан Є.М., будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правомірність власних дій, які є предметом оскарження позивачем шляхом долучення до матеріалів справи диску з відеозаписом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Сумській області лейтенант поліції Рубан Є.М. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 152-1, 222, 245, 251-252, 256, 258, 278-279, 280, 283-285 КУпАП, рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, ст. ст. 2, 5-6, 9 77, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Сумській області лейтенанта поліції Рубана Євгена Миколайовича (місце знаходження: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 18/1), про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі серії НК № 526008 від 28 березня 2019 року, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено і підписано 13 червня 2019 року о 16-00 год.

Суддя: