Справа № 642/917/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 р.Справа № 642/917/17

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Лях О.П.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Бегунца А.О. ,
при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 01.04.2019 (повний текст складено 04.04.2019, головуючий суддя І інстанції Проценко Л.Г., м.Харків) по справі № 642/917/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про розгляд звіту про виконання судового рішення та накладення штрафу на Міністра оборони України,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2018 представник ОСОБА_1 адвокат Летючий В.П. звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із заявою про розгляд звіту про виконання судового рішення Міністерством оборони України та про накладення на Міністра оборони України штрафу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування заяви зазначено, що постанова суду протиправно не виконується Міністерством оборони України. Звіт про її виконання протягом 15, як це було встановлено постановою суду від 30.03.2017 подано не було, а тому необхідно зобов`язати Міністерство оборони України виконати рішення суду належним чином, а на Міністра оборони України накласти штраф за невиконання судового рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01.04.2019 частково задоволено заяву представника позивача Летючого В.П. про розгляд звіту про виконання судового рішення та накладення штрафу на Міністра оборони України:

- за наслідком розгляду звіту про виконання постанови Ленінського районного суду м.Харкова від 30.03.2017 по справі №642/917/17 - зобов`язати відповідача Міністерство оборони України невідкладно виконати постанову Ленінського районного суду м.Харкова від 30.03.2017р. по справі №642/917/17 у точній відповідності з її резолютивною частиною;

- зобов`язати Міністерство оборони України протягом 30 днів з дня набрання чинності ухвалою суду надати звіт про її виконання;

- в задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погодившись із даною ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення заяви та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити у задоволенні заяви представника позивача.

Доводи апеляційної скарги мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Так, в обгрунтування апеляційної скарги вказано про відсутність у позивача права на призначення одноразової грошової допомоги та про те, що рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку, а не шляхом зобов`язання одним рішенням суду виконати інше рішення.

Від позивача та його представника відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як свідчать матеріали справи, постановою Ленінського районного суду м.Харкова від 30.03.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017 та постановою Верховного Суду від 09.11.2018, було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України:

- визнано протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі(смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оформлене пунктом 35 протоколу № 3 від 13.01.2017;

- зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат після надходження рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги здійснити виплату вказаної допомоги.

В подальшому, постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.11.2017, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2018, задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 , подану до суду в порядку ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017):

- визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо невиконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 30.03.2017 року у справі № 642/917/17;

- визнано протиправними дії Міністерства оборони України, що полягають у зобов`язанні після набрання чинності постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 30.03.2017 року у справі №642/917/17 надавати додатковий документ довідку про відсоток втрати працездатності;

- зобов`язано Міністерство оборони України невідкладно виконати постанову Ленінського районного суду м.Харкова від 30.03.2017 у справі № 642/917/17 у точній відповідності з її резолютивною частиною;

- зобов`язано Міністерство оборони України протягом 15 днів з дня набрання чинності постановою суду надати звіт про її виконання.

У зв`язку із невиконанням відповідачем вищевказаного судового рішення, 06.08.2018 представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про розгляд звіту про виконання судового рішення Міністерством оборони України та про накладення на Міністра оборони України штрафу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

11.12.2018 до суду першої інстанції надійшов від Міністерства оборони України надійшов звіт про виконання судового рішення, в якому вказано, що питання з приводу призначення та нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги розглянуто та рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.08.2018, оформленим протоколом №89 від 31.08.2018, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Разом зі звітом про виконання рішення суду також було надано витяг з протоколу №89 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.08.2018, в якому у пункті 31 зафіксовано рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги та підстави такої відмови.

Задовольняючи частково заяву про розгляд звіту про виконання судового рішення та про накладення штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття 31.08.2018 рішення Комісією Міністерства оборони України стосовно ОСОБА_1 не можна вважати належним виконанням постанови Ленінського районного суду м.Харкова від 30.03.2017.

Також суд першої інстанції відмітив, що зазначена Комісія є колегіальним органом уповноваженим, відповідно до норм закріплених в Положенні, на розгляд питань щодо призначення одноразової грошової допомоги. Міністр оборони України, в свою чергу, не є головою даної Комісії, а тому не є керівником відповідального органу за виконання рішення суду від 07.02.2017.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4, 5, 7 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Суддя за клопотанням органу чи посадової особи, відповідальних за виконання рішення, на підставі відповідних доказів зменшує розмір штрафу, який стягується на користь Державного бюджету України за невиконання або неналежне виконання рішення, на суму штрафу, який було накладено за ці самі дії державним виконавцем відповідно до законодавства про виконавче провадження.

Сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Колегія суддів звертає увагу, що постановою Ленінського районного суду м.Харкова від 30.03.2017, яка набрала законної сили, було зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .

Разом з тим, зі звіту Міністерства оборони України про виконання судового рішення слідує, що питання з приводу призначення та нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги було розглянуто Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яка діє при Міністерстві оборони України. Однак, даною Комісією прийнято рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, що не відповідає резолютивній частині судового рішення, яке набрало законної сили.

17.07.1997 Україна ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України стала частиною національного законодавства.

Так, відповідно до ст. 19 Конвенції, для забезпечення дотримання державами-учасницями взятих на себе зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини (далі Європейський суд).

У справі Soering vs UK (judgement of 7 July 1989) Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Крім того, будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів та цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у справі Півень проти України Європейський суд констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Вказана позиція узгоджується із ухвалою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №800/592/17.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи Міністерства оборони України стосовно наявності або відсутності у позивача права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги в межах даного спору не приймаються до уваги, оскільки в даному випадку в апеляційному порядку переглядається саме ухвала суду першої інстанції щодо виконання судового рішення, яке вже набрало законної сили. А не стосовно наявності/відсутності у позивача права на отримання вищевказаної допомоги.

Щодо доводів апелянта про те, що рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку, а не шляхом зобов`язання одним рішенням суду виконати інше рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 та ч.1 ст. 3 Закону України від 05.06.2012 року №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень, шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з п. 1 ст. 7 вказаного Закону, виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

При цьому слід враховувати, що процесуальним законодавством передбачено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень, які закріплені положеннями ст.ст.382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевказане, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому у відповідності до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 01.04.2019 по справі № 642/917/17 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 01.04.2019 по справі № 642/917/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 13 червня 2019 року.
.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.О. Бегунц