Справа № 415/4040/17
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2019 року

Київ

справа №415/4040/17

адміністративне провадження №К/9901/30638/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Берназюка Я.О., Стародуба О.П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні справу

за касаційною скаргою Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області

на постанову Лисичанський міський суд Луганської області від 10.10.2017 (суддя Калмикова Ю.О.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 (колегія у складі суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М.)

у справі №415/4040/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області

про визнання дій протиправними та дискримінаційними та зобов`язання вчинити певні дії.

І. РУХ СПРАВИ

1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, в якому просила:

- визнати протиправними та дискримінаційними дії Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо припинення виплати пенсії за віком;

- зобов`язати Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є пенсіонером за інвалідністю і перебуває на обліку в Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області. До листопада 2016 року вона отримувала пенсію на пенсійний рахунок, що відкритий на ії ім`я в ПАТ «Ощадбанк», а у листопаді 2016 року виплати її припинилися, у зв`язку з необхідністю підтвердити своє місце проживання та з`явитися до відповідача. Вважає таку діяльність відповідача протиправною, та таку, що порушує її конституційні права громадянина України.

3. Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 10.10.2017, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017, позов задоволено.

4. У касаційній скарзі Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є отримувачем пенсії за віком, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області.

6. Позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України (м. Брянка Луганської області) до м. Лисичанськ, що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28 липня 2015 року № 924014940.

7. З 01.11.2017 ОСОБА_1 припинено виплату пенсію на підставі інформації Держприкордонслужби у зв`язку з тривалою відсутністю за місцем проживання/перебування як внутрішньо переміщеної особи.

8. Виплата пенсії позивачу припинена з метою перевірки достовірності відомостей у поданих позивачем документах відповідно до п.п. 4 і 5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, де передбачається, що соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», та у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Минфіну, національної поліції, ДМС та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

9. Вважаючи дії відповідача щодо невиплати їй пенсії незаконним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

11. Суди дійшли висновку, що відповідачем прийнято неправомірне розпорядження про припинення виплати пенсії позивачу, адже позивач зареєструвався як тимчасово переміщена особа і має право на отримання пенсії, яка є його власністю.

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

12. Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що судами неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи.

13. У касаційній скарзі відповідач наголошує, що постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365 (далі - Постанова КМУ № 365) чітко визначено порядок призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Тобто, для відновлення виплати необхідно звернутися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення. Пенсіонери мають право на отримання соціальних послуг за місцем реєстрації фактичного місця проживання. Зазначає, що позивач до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області із заявою про поновлення виплат особисто не звертався, рішення Комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат відсутнє, тому в Управління немає законодавчих підстав для поновлення пенсійної виплати.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, вважає за необхідне зазначити наступне.

15. Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

16. гідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

17. Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

18. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України або підставою для їх обмеження. Таким чином, держава зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

19. Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 (справа №243/6391/17) за результатом розгляду аналогічного спору (припинення виплати пенсії особі, яка перемістилась з району проведення антитерористичної операції) дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття Пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20. Колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від зазначеного правового висновку Верховного Суду.

21. У справі, що розглядається, суди встановили, що рішення про припинення виплати позивачу пенсії з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідачем не приймалось.

22. За таких обставин, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. При цьому, слід підкреслити пріоритетність застосування положень ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними.

23. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

24. Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

25. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до частини шостої статті 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 341, 345, 350 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Лисичанський міський суд Луганської області від 10 жовтня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року у справі № 415/4040/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя О.П. Стародуб