Справа № 128/787/19
Суддя: Ганкіна І. А.
Дата ухвалення: 2019-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/787/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ганкіної А.А.

при секретарі Жигарової Д.О.

розглянувши відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області інспектора лейтенанта поліції Сівака Романа Павловича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 999717 від 19.03.2019 року, -

Установив:

Позивач по справі ОСОБА_1 29.03.2019 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 березня 2019 року інспектором лейтенантом поліції 1 батальйону 4 роти УПП у Вінницькій області Сіваком Р.П. складено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 999717, мотивуючи тим, що він, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом трактором марки БЕЛАРУС 892, д.н.з. НОМЕР_1 на 290 км автодороги М 21 буксирував культиватор шириною 4 метри без відповідного дозволу, чим порушив п.22.5 ПДР, а саме « Порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових ТЗ автомобільними дорогами , вулицями або залізничними переїздами» за що відповідальність передбачена ст. 1-132 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 грн..

Вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою, а дії відповідача в особі Сівака Р.П. грубим порушенням нормативно правових актів та вимог чинного законодавства у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які призвели до порушення його конституційних прав та свобод, та моральних збитків, пов`язаних з втратою часу та нервуванням з наступних підстав.

Так, як вказує позивач в своїй заяві, дійсно він 19 березня 2019 року близько 17 год 50 хв. керував трактором БЕЛАРУС 892, державний номерний знак НОМЕР_1 , переміщуючи культиватор, з польової смуги, що розташована на території Дорожненської сільської ради, Вінницького району Вінницької області і йому потрібно було перетнути автомобільну дорогу для того, щоб повернути вказаний транспортний засіб на стоянку в с. Дорожнє, Вінницького району Вінницької області. При чому відстань між виїздом на автомобільну дорогу та з`їзду з неї становить не більше 200-300 метрів. Тому, коли він, позивач по справі виїжджав з польової смуги на узбіччі головної дороги його наздогнав автомобіль патрульної поліції' і зупинив. На його запитання пояснити причину зупинки Відповідач ігнорував та відразу ж попросив його пред`явити водійське посвідчення, потім повідомив, що він порушив п. 22.5 ПДР України та виніс постанову про притягнення його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Відповідач не зважав на його заперечення щодо оскаржуваної постанови, на його усні пояснення не реагував.

Вказує, що відповідач без будь-яких замірів повідомив, що вважає транспортний засіб Позивача великогабаритним. Жодних доказів, що підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення Відповідачем не надано, крім того, після винесення постанови Відповідач дозволив та не перешкоджав йому рухатися далі за маршрутом.

Таким чином, на думку позивача, постанова інспектора поліції є необґрунтованою, такою що винесена без дотримання вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст. 245, 280 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи.

Позивач зазначає в своєму позові, що при зупинці транспортного засобу Відповідач був зобов`язаний повідомити його про причину зупинки, посилаючись на конкретні обставини, визначені у ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», але даної норми Відповідачем не виконано. Окрім того, Відповідач повідомив, що він, ОСОБА_1 нібито порушив п. 22.5. ПДР України, який зазначає «За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11т (для автобусів, тролейбусів /1,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Проте, Відповідач на місці зупинки транспортного засобу без будь-яких замірів повідомив, що вважає його транспортний засіб великогабаритним, при цьому жодних доказів, що підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення Відповідачем не надано, таким чином, для визначення порушення ним, позивачем по справі вимог п. 22.5 ПДР України, відповідач повинен був перш за все встановити факт переміщення транспортним засобом, зокрема, у даному випадку, габаритні параметри якого перевищують нормативні.

Крім того, Відповідачем не надано доказів того, що габаритно-ваговий контроль даного транспортного засобу було здійснено у спеціально відведених та належно облаштованих для цього місцях, а також з наявним вимірювальним і зважувальним обладнанням, оскільки , габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні та пересувні пункти.

Таким чином, позивач вважає, що при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення, інспектором поліції не було з`ясовано всі обставини, що мають значення щодо даної справи. При цьому, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії' ЕАВ № 999717 від 19.03.2019 р. не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких Відповідачем зроблено висновок про вчинення ним, позивачем по справі адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132 КУпАП та безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу в розмірі 510 грн.

В зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 999717 від 19.03.2019 року, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1-132 КУпАП.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак напередодні, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги заяви підтримав в повному обсязі , просив їх задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Вінницькій області та сам відповідач інспектор лейтенант поліції Сівак Р.П. письмових заперечень проти позову не подали, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися завчасно у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, повернутими до суду за підписом уповноваженої особи про отримання судових повісток, про причини своєї неявки до суду не повідомили, відзиву на позов не надали, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у їх відсутність не представили.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, відповідно до вимог ст.205 КАС України розглянув справу у відсутність відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Згідно п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши інші докази, які є у справі, судом встановлено, що 19 березня 2019 року інспектором лейтенантом поліції 1 батальйону 4 роти УПП у Вінницькій області Сіваком Романом Павловичем складено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 999717. За те, що останній , керуючи трактором БЕЛАРУС 892, державний номерний знак НОМЕР_1 на а/д М21 КМ 290 буксирував культиватор шириною 4 метра без відповідного дозволу, чим порушив п. 22.5 ПДР «Порушення ГІДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових ТЗ автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами» за що відповідальність передбачена ст. 1-132 Кодексу України про адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень., після притягнення до адміністративної відповідальності працівник поліції ОСОБА_2 дозволив водію продовжити маршрут, транспортний засіб тимчасово не затримувався шляхом блокування та не доставлявся на зберігання на спеціальний майданчик; водій продовжив маршрут.

Так, згідно п.22 Правил дорожнього руху маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Пунктом 22.5 зазначено: За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Великовагові та великогабаритні транспортні засоби це - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., N41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки .

Згідно пп.2 п. 2 Порядку № 879, затверджено Постановою КМУ від 27.06.2007 р. «вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології».

Вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики, (п.п.6 л.2 Порядку).

Згідно Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Згідно п. 20 Порядку № 879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів /'ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Пунктом 2.4.1 ПДР України передбачено, що у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля (в тому числі механічного транспортного засобу) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах "а", "б" і "г" пункту 2.1 цих Правил; б) надати транспортний засіб та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та самої постанови на місці зупинки транспортного засобу будь-яких замірів не проводилось, докази, що підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення водієм, інспектором поліції не надано, факт переміщення водія великогабаритного вантажу в розумінні п.п.3 п.2 Порядку, затвердженого постановою КМ України від 27.06.2007 року № 879, поліцейським у передбачений законодавством спосіб не встановлено, а тому суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченогост.132-1 КУпАП не доведена.

Будь-які інші докази, які б підтверджували наявність у вказаних діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП не були надані учасниками справи, передусім відповідачем; про джерела відповідних доказів суду також не повідомлено.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За приписамист.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Поряд із цим, згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які у протилежному випадку вважаються добросовісними.

З огляду на вищевикладене та встановлені у справі обставини, суд вважає, що стороною відповідача не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, оскільки викладені у ній факти належними та допустимими доказами, в порядку ст.251 КУпАП, які в даному випадку кореспондують до Порядку, затвердженого постановою КМ України від 27.06.2007 року №879, не підтверджені, а наведені у них висновки щодо переміщення позивачем великогабаритного вантажу розцінюються не інакше, як припущення, що в силу ст.62 Конституції України, є неприпустимим.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Таким чином, суд визнає, що відповідачем при винесенні оскаржуваних постанов не дотримано вимог ст.ст.245, 251, 280 КУпАП, що потягло за собою необґрунтоване притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку із чим оскаржувані постанови підлягають скасуванню, а провадження, - закриттю.

З огляду на наведене, суд прийшов до переконання про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Іншого в судовому засіданні не здобуто.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.38, 247, ,268, 276, 277-2, 278, 280, 283, 288 КпАП України, ст.ст.205, 268-272,286 КАС України, суд,-

Вирішив :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову, винесену інспектором патрульної поліції у Вінницькій області, лейтенантом поліції Сіваком Романом Павловичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 999717 від 19.03.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 ( п`ятсот десять) гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.А. Ганкіна