Справа № 0840/3081/18
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3081/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Якимівської центральної районної лікарні

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року (головуючий суддя: Калашник Ю.В.) по адміністративній справі №0840/3081/18

за позовом Якимівської центральної районної лікарні до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Якимівська центральна районна лікарня (далі Якимівська ЦРЛ) 31.07.2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі ГУ Держпраці у Запорізькій області), в якому просить визнати незаконною та скасувати винесену відповідачем постанову №ЗП877/579/АВ/П/ ПТ/ТД-ФС від 14.06.2018 року, якою на позивача за приписами абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф в розмірі 111 690 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції посилається на правомірність винесеної відповідачем постанови №ЗП877/579/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 14.06.2018 року, виходячи з наявності в діях позивача порушень приписів ч.1 ст. 24 КЗпП України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Обґрунтовуючи свою позицію, позивач зазначає про відсутність порушення ним приписів ч. 1 ст. 24 КЗпП України та неправомірність накладення на нього відповідачем штрафу за приписами абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП України відповідно до винесеної постанови №ЗП877/579/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 14.06.2018 року.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно ст.229 КАС України не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року відповідає, а вимоги апеляційної скарги є не обґрунтованими з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу №691, направлення №282 від 18.05.2018 року (а.с.74,75) посадовими особами ГУ Держпраці у Запорізькій області в період з 22.05.2018 року по 23.05.2018 року проведено інспекційне відвідування Якимівської ЦРЛ щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, за результатами якого складено акт № ЗП/877/579/АВ від 23.05.2018 року (а.с.26-29), згідно висновків якого позивачем порушено приписи ч. 1 ст. 24 КЗпП України - допущено до роботи лікаря - анестезіолога Абаренко О.Е. без укладання трудового договору.

В цей же день 23.05.2018 року ГУ Держпраці у Запорізькій області складено припис №ЗП/877/579/АВ/П, яким позивача зобов`язано в цій частині вжити заходи по усуненню виявлених порушень строком до 25.06.2018 року (а.с.20,21).

14.06.2018 року першим заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області Дановським В.В. за відсутності представника позивача розглянуто справу про накладення штрафу, відповідно до виявлених в акті № ЗП/877/579/АВ від 23.05.2018 року порушень трудового законодавства, на підставі чого прийнято постанову №ЗП877/579/ АВ/ П/ ПТ/ТД-ФС, якою на позивача за приписами абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф в розмірі 111 690 грн. (а.с.18).

Не погодившись з такою постановою, Якимівська ЦРЛ оскаржила її в судовому порядку, з вимогою визнати її незаконною та скасувати.

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст. 3,4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами; законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За приписами ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Приписами пунктів 6, 7 Порядку № 390 обумовлено, що перевірка складається з таких етапів: 6.1. Робота з документами, наданими суб`єктами господарювання на вимогу Інспектора; 6.2. Оформлення документів за результатами перевірки; 6.3. Ознайомлення суб`єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; 6.4. Проведення за результатами перевірки роз`яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

На виконання приписів ч.4 ст. 265 КЗпП України та ч.9 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" Кабінет Міністрів України постановою № 509 від 17 липня 2013 року затвердив "Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" (далі - Порядок № 509).

Відповідно до п. 1 Порядку № 509 цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст. 265 КЗпП України та ч.2-7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктами 3, 4 Порядку № 509 визначено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Справа розглядається у п`ятнадцяти денний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку № 509 у разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів. Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 7 Порядку № 509 передбачено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до п. 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Відповідно до п. 8 Порядку № 509 розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Відповідно до пункту 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Матеріали справи свідчать, що ГУ Держпраці у Запорізькій області з дотриманням вимог чинного законодавства провів інспекційне відвідування Якимівської ЦРЛ з приводу здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, за результатами якого складено акт № ЗП/877/579/АВ від 23.05.2018 року, на підставі якого 23.05.2018 року відповідачем складено припис №ЗП/877/579/АВ/П /249/АВ/П по усуненню виявлених порушень вимог законодавства про працю, 14.06.2018 року уповноваженою особою - першим заступником ГУ Держпраці у Запорізькій області Дановським В.В. за відсутності представника позивача, належним чином повідомленого про день розгляду справи, розглянуто справу за результатами перевірки та прийнято постанову №ЗП877/ 579/ АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу в розмірі 111 690 грн. за порушення вимог законодавства про працю.

Щодо правомірності постанови №ЗП877/579/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 14.06.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається. Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст.208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і їх дія припиняється.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Аналіз вищезазначеного законодавства свідчить, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції, за яким працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства.

За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату, предметом договору є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові по справі №127/ 21595/16ц від 8.05.2018 року.

Із матеріалів справи вбачається, що між Якимівською ЦРЛ (далі замовник)та ОСОБА_1 (далі виконавець) укладено 2.01.2018 року цивільно-правову угоду, відповідно до п.1.1п,.5.1 якої замовник доручає, а виконавець зобов`язаний виконувати роботи в якості нештатного співробітника (лікар анестезіолог) і у відповідності до умов договору надавати медичну, інформаційно-консультативну допомогу по питанням лікування, приймати участь в роботі комісій замовника, в лікувально-діагностичних заходах відділення ОРИТ у строк з дати підписання угоди по 31.12.2018 року щомісячно до 30 числа місяця за визначену винагороду в сумі 823,20 грн. (а.с.19).

Згідно актів приймання виконаних робіт від 30.01.2018 року, 28.02.2018 року, 30.03.2018 року ОСОБА_1 . виконала перелік робіт, зазначений в цивільно-правовій угоді від 2.01.2018 року , а саме: призначила лікування 6 пацієнтів щомісячно на суму відповідно 823,20 грн. (а.с.33-35).

Суд першої інстанції правомірно визнав, що характер стосунків по вищезазначеній цивільно-правовій угоді носить ознаки трудового договору, так як має ознаки системності, виконання робіт відноситься до функцій лікаря-анестезіолога, вартість послуг визначена у фіксованій сумі 823,20 грн. незалежно від обсягу та виду робіт, як щомісячна винагорода за роботу, яка носить систематичний характер.

В силу викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови №ЗП877/579/ АВ/П/ ПТ/ТД-ФС від 14.06.2018 року щодо накладення на позивача штрафу в розмірі 111 690 грн.

Наявність в справі укладеного позивачем з ОСОБА_2 трудового договору від 02.01.2018 року, зі строком дії до 31.12.2018 року, як доказ відсутності порушення Якимівською ЦРЛ приписів ст. 24 КЗпП України в частині допущення ОСОБА_2 до роботи в якості лікаря - анестезіолога без укладання трудового договору з січня 2018 року, не є належним та допустим доказом в розумінні ст.72-75 КАС України , оскільки спростовується наданою позивачем посадовим особам ГУ Держпраці у Запорізькій області при здійсненні перевірки цивільно-правовою угодою з цією особою, актами приймання виконаних робіт на протязі 3 місяців, а саме: 30.01.2018 року, 28.02.2018 року, 30.03.2018 року, здійсненням оплати у визначеній в угоді сумі 823,20 грн. та свідчить про добровільне виконання позивачем припису відповідача про усунення виявлених порушень шляхом укладання з ОСОБА_2 трудового договору (а.с.79,80).

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано.

Оскільки судом першої інстанції в повному обсязі встановлено обставини справи та прийнято рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Якимівської центральної районної лікарні залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року по адміністративній справі №0840/3081/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 11 червня 2019 року, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий