Справа № 440/3994/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 р.Справа № 440/3994/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Чалого І.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Імені Калашника" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 року по справі № 440/3994/18

за позовом Приватного підприємства "Імені Калашника"

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20

про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2018 року Приватне підприємство "Імені Калашника" (надалі - позивач, ПП "Імені Калашника") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо розпорядження земельними ділянками з кадастровими номерами НОМЕР_4 площею 13,2 га та НОМЕР_5 площею 30,2745 га, що знаходяться на території Калашниківської сільської ради Полтавського району Полтавської області в частині скасування державної реєстрації права постійного користування вказаними земельними ділянками, зареєстрованого за ПП "Імені Калашника", а також поділу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що за ПП "Імені Калашника" на підставі Державного акта на право постійного користування землею від 26.09.1997 зареєстровано на праві постійного користування спірні земельні ділянки площею 13,2 га з кадастровим номером НОМЕР_4 та площею 30,2745 га з кадастровим номером НОМЕР_5 на території Калашниківської сільської ради. Однак, при зверненні до державного кадастрового реєстратора із заявою про надання відповідного витягу з Державного земельного кадастру позивачу стало відомо, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4 перенесена до архівного шару у зв`язку з поділом її на підставі проекту землеустрою щодо поділу земельних ділянок, а земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_5 не має геоданих, Державний земельний кадастр не містить відомостей про зареєстровану за таким кадастровим номером земельну ділянку. У зв`язку з цим вважає дії відповідача щодо фактичного виключення (скасування) з Державного земельного кадастру відомостей про зареєстровані речові права ПП "Імені Калашника" та про існуючі і сформовані земельні ділянки протиправними.

04.12.2018 до суду надійшов відзив, в якому відповідач вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4 була поділена у зв`язку зі зверненням ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 із заявами про розроблення та затвердження проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Дані обставини були предметом розгляду у судовій справі №816/1292/18, рішенням від 02.10.2018 у якій Полтавський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позову ПП "Імені Калашника" (т. 1 а.с. 100-103).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 клопотання ГУ Держгеокадастру у Полтавській області задоволено, залучено до участі у справі №440/3994/18 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року позов Приватного підприємства "Імені Калишника" залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що зазначений спір ґрунтується на безпідставному скасуванні державної реєстрації спірних земельних ділянок в Державному земельному кадастрі, попри зареєстроване речове право постійного користування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказує, що при вирішенні спору судом не було з`ясовано обставини щодо підстав скасування державної реєстрації земельних ділянок, що є предметом спору, як і підстав перенесення їх до архівного шару національної кадастрової системи. Офіційні відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо зареєстрованого речового права постійного користування за ПП «Імені Калашника» проігноровані, як судом, так і відповідачем, які вважають позивача таким, що не має права постійного користування на землю, попри надання до матеріалів справи відповідного витягу позивачем.

Позивач зазначає, що право користування земельною ділянкою не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, а зберігається за ним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства. Вказує, що питання відносно підстав поділу та законність його проведення, зокрема, виготовлення відповідної технічної документації, судом першої інстанції взагалі не досліджувалось, вирішуючи справу суд першої інстанції не з`ясував причини скасування реєстрації земельних ділянок, однак, очевидним є їх безпідставне скасування без скасування права позивача, тобто речового права, яке зареєстроване у встановленому законом порядку.

Відповідач та треті особи не реалізували своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розгляд справи проведено без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПП "Імені Калашника" () зареєстроване як юридична особа 27.04.2000, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчинено запис від 04.05.2005 за № 1 000186 (т. 1 а.с. 16-17).

ПП "Імені Калашника" є правонаступником СГТОВ "Імені Калашника", що утворилося внаслідок реорганізації КСП ім. Воровського, яке було його правонаступником.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_6 від 26.09.1997 КСП ім. Воровського с. Калашники Полтавською районною радою народних депутатів Полтавського району Полтавської області було надано у постійне користування 519,36 га землі для виробництва сільськогосподарської продукції (т. 1 а.с. 8-9).

З посиланням на вказаний Державний акт на право постійного користування землею представник позивача стверджував, що за ПП "Імені Калашника" зареєстровано дві земельні ділянки:

- кадастровий номер НОМЕР_4 площею 13,2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у с. Калашники, Полтавський район, Полтавська область згідно з рішенням про державну реєстрацію №41321450 від 29.05.2018 на праві постійного користування земельною ділянкою (т. 1 а.с. 11);

- кадастровий номер НОМЕР_5 площею 30,2745 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у с. Калашники, Полтавський район, Полтавська область згідно з рішенням про державну реєстрацію №41317562 від 29.05.2018 на праві постійного користування земельною ділянкою (т. 1 а.с. 10).

При зверненні до державного кадастрового реєстратора із заявою про надання відповідного витягу з ДЗК, позивачу із повідомлень про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру стало відомо, що:

- земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_4 перенесена до архівного шару у зв`язку з поділом земельної ділянки на підставі проекту землеустрою щодо поділу земельних ділянок (т. 1 а.с. 13);

- інформація про ділянку НОМЕР_5 не має геоданих, оскільки Державний земельний кадастр не містить відомостей про зареєстровану за таким кадастровим номером земельну ділянку (т. 1 а.с. 12).

У зв`язку з цим позивач вважає, що саме ГУ Держгеокадастру у Полтавській області вчинило протиправні дії щодо фактичного виключення (скасування) з Державного земельного кадастру відомостей про зареєстровані на підставі Державного акту на право постійного користування землею речові права ПП "Імені Калашника" та взагалі про існуючі і сформовані земельні ділянки, тому звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що право постійного користування на земельний масив площею 519,36 га, наданий свого часу КСП ім. Воровського згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 26.09.1997, не перейшло до ПП "Імені Калашника".

Надаючи оцінку оскарженим діям відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що у судовому порядку у справі № 816/1292/18 встановлено правомірність дій ГУ Держгеокадастру у Полтавській області щодо надання третім особам земельних ділянок за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 площею 13,2 га., а також з того, що ГУ Держгеокадастру у Полтавській області не наділено повноваженнями на внесення, зміну або скасування відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, такими повноваженнями, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", наділені лише державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ст. 55 Конституції України та КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <...>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 5 КАС України).

Відповідно до п. 1 ,2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частинами 1 та 2 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень (органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства), предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. При цьому, обов`язковою умовою віднесення такого спору до категорії публічно-правових.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Позовні вимоги ПП "Імені Калашника" обґрунтовано наявністю у підприємства права постійного користування спірними земельними ділянками на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії серії І НОМЕР_1 від 26.09.1997, виданого КСП ім. Воровського, правонаступником якого є позивач.

Оскаржуючи дії відповідача, позивач посилається на відсутність у ГУ Держгеокадастру права розпоряджатися спірними земельними ділянками, оскільки вони належать позивачу на праві постійного користування.

Наведені у позові аргументи та надані до суду матеріали, свідчать, що підприємство звернулося до суду з метою захисту його прав, які перебувають у приватноправовій площині. У спірних правовідносинах позивач таким чином намагається захистити свій майновий інтерес щодо вказаних земельних ділянок вважаючи, що право постійного користування на земельний масив площею 519,36 га, наданий свого часу КСП ім. Воровського згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_6 від 26.09.1997 перейшло до ПП "Імені Калашника".

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За змістом пунктів 6,13 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі, землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також спори у справах щодо майна, що є предметом зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Також за змістом пункту 10 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди не розглядають справи у спорах про оскарження актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій.

Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки суду першої інстанції про належність розгляду справи в порядку адміністративного судочинства є помилковими, оскільки стосуються порушеного, як на думку позивача, права постійного користування на земельну ділянку, що потребує встановлення обставин його набуття позивачем та виходить за межі компетенції адміністративних судів, а тому, з урахуванням суб`єктного складу, підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року справа № 11-300апп18 (№ 816/619/15-а), від 29 серпня 2018 року справа № 623/2207/16-а (провадження № 11-604апп18), від 03 жовтня 2018 року справа № 804/2104/17 (провадження № 11-827апп18).

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у даній справі - закриттю, оскільки зазначений спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 229, 238, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Імені Калашника" задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 року по справі № 440/3994/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою провадження у справі № 440/3994/18 за позовом Приватного підприємства "Імені Калашника" до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 про визнання дій протиправними - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 18.06.2019 року