Справа № 520/804/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 р.Справа № 520/804/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 13.03.19 року по справі № 520/804/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області третя особа Відділ у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі по тексту - ГУ Держгеокадастру у Харківській області, відповідач), третя особа: відділ у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати незаконними дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в частині відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 по справі № 520/804/19 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, адреса: вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, м. Харків, 61145), третя особа: відділ у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, адреса: Харківська область, Кегичівський район, смт. Кегичівка, вул. Волошина, буд. 79) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправною відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оформлену листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 04.12.2018 року №П-13813/0-9443/0/95-18.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву шляхом надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, що розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства".

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне дослідження всіх обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 по справі № 520/804/19, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що земельна ділянка, яку позивач хотів отримати безоплатно у власність, використовується мешканцями найближчих сіл як городи. Однак, будь-яких документів, що посвідчують право власності або право користування цієї земельною ділянкою, у районному відділі ГУ Держгеокадастру у Харківській області не обліковується, у зв`язку з чим наразі районним відділом проводяться роботи щодо з`ясування правового статусу даного масиву. З огляду на викладене, відповідач не мав можливості прийняти позитивне рішення на користь позивача, а тому утримався від надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в умовах відсутності інформації щодо правового статусу вказаного масиву. Вважає, що оскаржуваною відмовою відповідача не створено для позивача перешкод та не порушено прав позивача як учасника АТО, оскільки ОСОБА_1 не був позбавлений права обрати будь-яку іншу земельну ділянку, внесену до альбому-атласу, розробленого на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 17 від 09.02.2016 «Про затвердження переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції», місцерозташування якої відповідало б вимогам законодавства. Зазначив, що задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 шляхом надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, є втручанням у дискреційні повноваження відповідача як суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Позивач у надісланому до суду письмовому відзиві, посилаючись на дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вжиття всіх необхідних заходів для повного і всебічного з`ясування дійсних обставин справи, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що рішення ГУ Держгеокадастру в Харківській області про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу прийняте з порушенням норм Конституції України та Земельного Кодексу України, а також порушує права позивача, визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учасника антитерористичної операції.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 14.09.2016, виданого Державною службою України з надзвичайних ситуацій (а.с. 10).

У листопаді 2018 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області з заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області за межами населеного пункту. Разом із заявою позивачем надані необхідні документи.

Листом Головного управління Держгеокадастру в Харківській області від 04.12.2018 року №П-13813/0-9443/0/95-18 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, з посиланням на те. що відповідно до інформації відділу у Кегичівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області, зазначена земельна ділянка, яку позивач хотів отримати безоплатно у власність, використовується мешканцями найближчих сіл як городи, будь-яких документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою у районному відділі не обліковуються, районним відділом проводяться роботи щодо з`ясування правового статусу даного масиву. Враховуючи вказані обставини Головне управління не має можливості прийняти відповідне рішення та утрималося від надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в умовах відсутності інформації правового статусу вказаного масиву (а.с. 9).

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання незаконними дій відповідача щодо відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність та зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в запасі на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки ГУ Держгеокадастру у Харківській області у спірних відносинах діяло не на підставі та не успосіб, що передбачені Земельним кодексом України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з пп.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Дослідивши зміст листа відповідача від 04.12.2018 року №П-13813/0-9443/0/95-18, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведена в листі підстава відмови в наданні позивачу дозволу (використання земельної ділянки мешканцями найближчих сіл під городи за відсутності правовстановлюючих документів, а також проведення робіт щодо з`ясування правового статусу даного масиву), не передбачена статтею 118 ЗК України.

Колегія суддів зауважує, що згідно з довідкою Відділу у Кегичівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській обалсті від 18.02.2019, земельна ділянка площею 2,0 га. яку бажає отримати у власність ОСОБА_1 , відноситься до земель запасу державної власності, не наданих у власність та користування, є частиною земельної діляни, проінвентаризованої у 2013 році з кадастровим № НОМЕР_3 , використовується без правовстановлюючих документів, дозволи на розробку проектів землеустрою на зазначену земельну ділянку не надавались (а.с.36).

Слід відмітити, що за приписами ст.118 ЗК України, відповідач повинен був забезпечити проведення вказаних вище робіт щодо з`ясування правового статусу земельної ділянки в межах наданого законом місячного строку для розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, для чого цей строк і надано законодавцем. Тому посилання відповідача на неможливість прийняти позитивне рішення на користь позивача з огляду на відсутність необхідних відомостей, колегія суддів відхиляє як недоречне.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач у вказаному листі, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не послався на жоден нормативний акт, виклавши у листі лише власні міркування.

Також, в листі від 04.12.2018 року №П-13813/0-9443/0/95-18 відповідач не послався на ненадання позивачем або надання не в повному обсязі відповідних документів, необхідних для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення, як на підставу для відмови у наданні такого дозволу.

Зауваження щодо невідповідності обраної позивачем земельної ділянки вимогам законів, нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, у листі від 04.12.2018 відповідачем не викладені.

Вищенаведене свідчить про відсутність у ГУ Держгеокадастру у Харківській області передбачених законом підстав для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, ОСОБА_1 , який брав безпосередню участь в антитерористичній операції, визнаний учасником бойових дій та відповідно до п.19 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями витягу з протоколу засідання комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій № 22 від 14.09.2016 та посвідчення серії НОМЕР_4 від 14.09.2016, виданого Державною службою України з надзвичайних ситуацій (а.с. 10, 6).

З метою додаткового гарантування прав учасників антитерористичної операції та забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження від 19.08.2015 № 898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками».

В п.1 вказаного розпорядження Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру і обласні та Київські міські державні адміністрації за участю органів місцевого самоврядування визначають протягом місяця на території відповідної області та м. Києва земельні ділянки для відведення учасникам антитерористичної операції та сім`ям загиблих учасників антитерористичної операції.

Таким чином, відмова ГУ Держгеокадастру у Харківській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області свідчить про створення непередбачених законодавством перешкод в отриманні земельної ділянки позивачем як учасником АТО.

Доводи відповідача про те, що позивач не позбавлений можливості обрати іншу земельну ділянку, включену до альбому-атласу резервування земельних ділянок для учасників антитерористичної операції, яка б відповідала вимогам нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів тощо, не спростовують факту безпідставної відмови відповідача у наданні вищевказаного дозволу за наявності всіх необхідних документів.

При цьому, відповідач у листі від 04.12.2018 не вказує на те, що обрана позивачем земеьна ділянка таким вимогам не відповідає.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає хибними твердження відповідача про те, що Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області не порушено прав позивача, оскільки останній не позбавлений можливості обрати іншу земельну ділянку.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Разом з цим, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що оскільки позивачем, з урахуванням вищезазначених норм ЗК України, подано відповідні документи, що не заперечується відповідачем, то у відповідача не було правомірних підстав відхиляти клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га у постійне користування для ведення особистого селянського господарства.

Отже, відмовивши позивачу в наданні дозволу, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, а тому, з огляду на встановлену судом першої інстанції та підтверджену в суді апеляційної інстанції протиправність відмови відповідача, викладеної у листі від 04.12.2018 №П-13813/0-9443/0/95-18, вірним є висновок суду першої інстанції про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населеного пункту на території Кегичівської селищної ради Харківської області.

Твердження відповідача про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру у Харківській області, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.03.2019 по справі № 2040/6320/18.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В даному випадку зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою не є втручанням суду у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, а є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки позивач неодноразово звертався до відповідача з питанням щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, проте відповідач протиправно надав позивачу формальну відмову.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23 травня 2018 року у справі № 825/602/17 та від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.

За таких обставин, колегія суддів вважає обраний позивачем та судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права вірним та ефективним.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року по справі № 520/804/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 18.06.2019 року