Справа № 182/8589/18(2-а/0182/21/2019)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2019 року м. Дніпросправа № 182/8589/18(2-а/0182/21/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2019 року (головуючий суддя - Кобеляцька-Шаховал І.О.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Санжаренко Олександра Сергійовича

про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Санжаренко Олександра Сергійовича (далі - Відповідач), в якому просив суд:

- визнати дії інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Санжаренко Олександра Сергійовича щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №787380 від 30.07.2018 року на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 680 грн. за порушення ч. 2 ст. 121 КУпАП України незаконними;

- скасувати постанову інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Санжаренко Олександра Сергійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №787380 від 30.07.2018 року у вигляді штрафу в сумі 680 грн. за порушення ч. 2 ст. 121 КУпАП України.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях (бездіяльності) Позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 16 квітня 2019 року у справі №182/8589/18(2-а/0182/21/2019) адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Санжаренко Олександра Сергійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено частково.

Скасовано постанову старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Санжаренко Олександра Сергійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №787380 від 30.07.2018 року на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 680 грн. за порушення ч. 2 ст. 121 КУпАП України.

Провадження по справі закрито.

В інших вимогах - відмовлено (а.с. 44-53).

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що матеріали адміністративної справи не містять беззаперечних доказів наявності вини Позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 121 КУпАП, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Департамент патрульної поліції, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 73-77).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що факт скоєння правопорушення Позивачем підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, усними поясненнями поліцейського, який виніс оскаржувану постанову.

В апеляційній скарзі заявником, також, заявлено клопотання про розгляд справи без його участі.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подано.

12 червня 2019 року на електронну адресу Третього апеляційного адміністративного суду надійшло письмове клопотання від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

Порадившись на місці колегія суддів ухвалила відмовити в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на його безпідставність та скорочені терміни розгляду справи встановлені ст. 286 КАС України.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Судом встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 30.07.2018 року відносно Позивача ОСОБА_1 складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №787380, якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 гривень.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 30.07.2018 року, о 10 год. 40 хв., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЛАЗ 5256, н.з. НОМЕР_1 , в м. Нікополь по вул. Микитинська, 40, що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, у якому кількість місць для сидіння з місцем водія становить 29 місць, що нижче кількості, зазначеної у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та мав тріщину вітрового скла в зоні роботи склоочисників, чим порушив п.31.1, пп. «а» п. 31.3 Правил дорожнього руху України та п. 6.8.5 ДСТУ3649:2010 і скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.121 КУпАП України (а.с.5).

Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 30.07.2018 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X, Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353-XII, Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII, Постанови Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 року №1306; Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів вчинення Позивачем порушення п.31.1, пп. «а» п. 31.3 Правил дорожнього руху України та п. 6.8.5 ДСТУ3649:2010.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 31.1 Правил дорожнього руху України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до пп. «а» п. 31.3 Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 6.8.5 ДСТУ3649:2010 на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Частиною 2 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зі змісту спірної постанови випливає, що в підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 121 КУпАП України, до постанови додається відеофіксація, однак матеріали справи не містять відеозапису подій 30.07.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що доводи Відповідача про порушення Позивачем п.31.1, пп. «а» п. 31.3 Правил дорожнього руху України та п. 6.8.5 ДСТУ3649:2010, не підтверджуються жодними належними доказами, що свідчить про їх необґрунтованість та бездоказовість.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів приймає до уваги і той факт, що постанова серії АР №787380 від 30.07.2018 року складена інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Черноволом Є.В., у той час як Відповідачем у справі зазначено інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Санжаренко О.С.

Проте, колегія суддів вважає, що вказана обставина не може слугувати підставою для залишення в силі постанови серії АР №787380 від 30.07.2018 року, оскільки не свідчить про наявність обґрунтованих доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 121 КУпАП України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно, об`єктивно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і тому підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 16 квітня 2019 року у справі №182/8589/18(2-а/0182/21/2019), а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 16 квітня 2019 року у справі №182/8589/18(2-а/0182/21/2019) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов