Справа № 0740/888/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 рокуЛьвів№857/4674/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року у справі №0740/888/18 (головуючий суддя Ващилін Р.О., рішення проголошене о 10.01 год. у м. Ужгороді, повний текст рішення складений 01.04.2019 р.) за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанову першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василя Івановича від 07.08.18 №ЗК326/7/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-143 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 111690,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в ході проведеного інспекційного відвідування посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області виявлено порушення вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме, встановлено, що позивач залучав до роботи фізичну особу без укладення з нею трудового чи цивільно-правового договору. У зв`язку з чим відповідачем прийнято оскаржене рішення та застосовано до позивача фінансову санкцію у вигляді штрафу у розмірі 111690,00 грн., а також винесено припис про усунення виявлених порушень. Таке рішення вважає протиправними з огляду на те, що інспекційне відвідування проведено з порушенням законодавчих норм, зокрема, за відсутності позивача, без ознайомлення з відповідними документами. Висновки посадових осіб відповідача не ґрунтуються на належних доказах, а факт використання праці громадянки ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 до 16 липня 2018 року спростовується нею особисто.

24 жовтня 2018 року представник позивача подав до канцелярії Закарпатського окружного адміністративного суду заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої вважає, що відповідач, всупереч нормам ст. 61 Конституції України та ст. 4 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, намагається двічі притягнути позивача до відповідальності за ідентичні факти - допуск працівника ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудового договору, а саме, до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 Кодексу законів про адміністративні правопорушення та фінансової відповідальності, передбаченої абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василя Івановича від 07.08.18 №ЗК326/7/АВ/П/ПТ- ТД -ФС-143 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 111690,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1116,90 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. Зокрема апелянт зазначає, що судом не з`ясовано фактичних обставин інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 та винесення оскарженої постанови про накладення штрафу, тому вважає, що висновки суду викладені в судовому рішенні є помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт вважає, що інспекційне відвідування позивача проведено на підставі наявних повноважень та в порядку, встановленому законом, за результатами якого виявлено факт використання праці фізичної особи, яка збігається з видом економічної діяльності позивача, без укладення трудового договору або інших договорів цивільно-правового характеру. Факт роботи ОСОБА_2 в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому здійснює свою підприємницьку діяльність позивач, підтверджується зафіксованими засобами аудіо-, фото- та відеотехніки, відібраними в ході інспекційного відвідування письмовими поясненнями вказаної особи від 13.07.2018 р. Окрім того, 13 липня 2018 року позивач також надав усне пояснення щодо проходження ОСОБА_2 стажування. Вважає, що зазначені докази спростовують нотаріально завірену заяву ОСОБА_2 від 06.08.2018 р., тому така не повинна братися до уваги судом. Також зазначає, що не заслуговує на уваги посилання позивача на факт існування станом на 13 липня 2018 року трудових відносин між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 , оскільки така могла бути прийнята на роботу за сумісництвом.

Що стосується висновків суду про застосування норми ст. 78 КАС України за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо позивача та закриття справи у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ч. ст. 421 КУпАП, то такі є невірними, окрім цього відповідно до ч. 5 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У розгляду справи про адміністративне правопорушення представник Держпраці участі не приймав.

З урахуванням наведених обставин просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання телефонограмою 29.05.2019р., які наявні у матеріалах справи із вказанням часу та осіб, які їх прийняли. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області на підставі наказу «Про проведення інспекційних відвідувань» від 11.07.2018 р. №127 та направлення на проведення інспекційного відвідування №782 від 13.07.2018 р. у період з 13 липня 2018 року по 16 липня 2018 року проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснює підприємницьку діяльність у кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Наказ про проведення інспекційного відвідування виданий на підставі службової записки заступника начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області.

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт №ЗК326/7/АВ від 16 липня 2018 року, відповідно до якого встановлено, що ФОП ОСОБА_1 . 13 липня 2018 року допустив до роботи ОСОБА_2 , не уклавши з нею трудовий договір, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Вказані висновки посадових осіб відповідача базуються на поясненнях зазначеної фізичної особи про те, що вона стажується в ФОП ОСОБА_1 з 09.07.2018 р. кожного дня з 10.00 до 17.00 год., а також усних пояснень ФОП ОСОБА_1 про те, що саме 13.07.2018 р. він планував оформити зазначену особу на роботу в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1».

На підставі акту перевірки та фактів встановлення допуску до роботи фізичної особи без укладення трудового договору та оформлення трудових відносин у встановленому законом порядку, інспектором праці Управління Держпраці у Закарпатській області Берником З.П . винесено припис про усунення виявлених порушень №ЗК326/7/АВ/П від 16 липня 2018 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 зобов`язано усунути у строк до 19 липня 2018 року виявлені під час проведення інспекційного відвідування порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законі про працю України.

Також інспектором праці Управління Держпраці у Закарпатській області Берником З.П. складено протокол про адміністративне правопорушення №ЗК326/7/АВ/П/ПТ від 16 липня 2018 року.

Не погоджуючись з висновками інспекторів праці, зазначеними в акті №ЗК326/7/АВ від 16 липня 2018 року, ФОП ОСОБА_1 подав заперечення від 09.08.2018 р., відповідно до змісту яких факт використання праці ОСОБА_2 не визнав, а її присутність в кафе обґрунтував тим, що саме 13 липня 2018 року вона прийшла з трудовою книжкою для працевлаштування. Раніше прийняти її на роботу або стажування не міг, оскільки ОСОБА_2 працювала до 13 липня 2018 року включно ще була працевлаштована. Окрім того, зауважив, що з 16 липня 2018 року з ОСОБА_2 укладено трудовий договір.

Розглянувши акт інспекційного відвідування №ЗК326/7/АВ від 16 липня 2018 року, начальник Управління Держпраці у Закарпатській області прийняв рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЗК326/7/АВ/П/ПТ-ТД від 25 липня 2018 року.

За результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування №ЗК326/7/АВ від 16 липня 2018 року перший заступник начальника Управління Держпраці у Закарпатській області виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК326/7/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-143 від 07.08.2018 р., якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 111690,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області рішенням, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідачем не представлено суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність встановленого відповідачем порушення ФОП ОСОБА_1 , а саме допущення до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівників на роботу.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Ст. 259 Кодексу законів про працю України вищначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. 5 п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 №340, Управління Держпраці у Закарпатській область здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Порядок №295).

Пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, в тому числі, інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п. 6 Порядку №295, під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.

Пунктом 29 Порядку №295 визначено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Оскаржені рішення відповідача були прийняті на підставі висновків посадових осіб Управління Держпраці у Закарпатській області про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства про працю, а саме, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Статтею 21 КЗпП України надано визначення поняттю «трудовий договір», відповідно до якого таким є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Норми ст. 265 Кодексу законів про працю України передбачають відповідальність за порушення законодавства про працю. Так, зокрема, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, в тому числі, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та ч.ч. 2-7 ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення» регулюється Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 (далі - Порядок №509).

Так, відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку №509, штрафи можуть бути накладені, в тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (п. 3 Порядку №509).

Абз. 2 п. 8 Порядку №509 передбачено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в п. 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, передбаченої ст. 265 КЗпП України, посадові особи уповноваженого органу повинні довести належними та допустимими доказами факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Відповідно з урахуванням складу трудових правовідносин, для встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, посадові особи відповідача повинні довести наявність трудових відносин між працівником та роботодавцем, яким, в даному випадку вважається ФОП ОСОБА_1.

З наявної в матеріалах справи копії постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2018 року слідує, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постановою встановлена відсутність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП. При цьому суд виходив з того, що в судовому засіданні встановлено ряд обставин, які спростовують факти, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, серед яких, прийняття ОСОБА_2 з 16 липня 2018 року на роботу на посаду продавця до ФОП ОСОБА_1 , факт офіційного працевлаштування такої особи до 13 липня 2018 року включно у ФОП ОСОБА_4 , заява ОСОБА_2 від 06.08.2018 р., в якій остання підтверджує, що жодних письмових пояснень вона інспектору не надавала та нічого не підписувала, а також заявляє, що до моменту офіційного прийняття на роботу ніколи не працювала та не перебувала на навчання або стажуванні у ФОП ОСОБА_1 . Вказана постанова набрала законної сили.

Частина 3 статті 41 КУпАП передбачає відповідальність, в тому числі, фізичної особи-підприємця за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно зазначив, що постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2018 року є обов`язковою в даному випадку в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, враховуючи положення ч. 6 ст. 78 КАС України та постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2018 року, суд вважає доведеним факт відсутності в діях ФОП ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, встановленого ч. 3 ст. 41 КУпАП, що передбачає санкції за допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Оскільки позивач є фізична особа-підприємець, а відтак, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору) за ч. 2 ст. 265 КЗпП України і ч. 3 ст. 41 КУпАП, в разі відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП України, відсутнім в його діях є і склад правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Натомість, відповідачем в ході розгляду даної адміністративної справи не доведено достатніми та допустимими доказами те, що громадянка ОСОБА_2 здійснювала виготовлення та реалізацію харчової продукції в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», що належить ФОП ОСОБА_1 , в якості працівника, а за вчинену нею роботу отримувала обіцяну позивачем, як роботодавцем, відповідну винагороду.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що не вважає належними доказами наявні в матеріалах справи пояснення громадянки ОСОБА_2 від 13.07.2018 р., оскільки вони написані не вищевказаною особою власноручно, а посадовою особою відповідача, а в них міститься відмітка про відмову такої особи від підпису. Також ОСОБА_2 своїм особистим підписом в поясненнях від 13.07.2018 р. засвідчила відмову від надання подальших пояснень.

ОСОБА_2 була допитана в якості свідка та повідомила суд, що будь-яких робіт в якості працівника для ФОП ОСОБА_1 до 16 липня 2018 року (дня офіційного працевлаштування) не виконувала.

Жодних доказів надання усних пояснень ФОП ОСОБА_1 щодо проходження ОСОБА_2 стажування, окрім відомостей акту, відповідачем надано не було. Разом з тим, така обставина позивачем спростовується.

Також вірним є висновки суду в цій частині, що до 13 липня 2018 року включно ОСОБА_2 відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_2 працювала на посаді клінера за трудовим договором, укладеним з ФОП ОСОБА_4

Отже, для застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 265 КЗпП України, необхідним є наявність в діях (бездіяльності) суб`єкта господарювання складу правопорушення, передбаченого абз. 1 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

З урахуванням наведених вище обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачем не представлено суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність встановленого відповідачем порушення ФОП ОСОБА_1 , а саме допущення до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівників на роботу.

Що стосується посилань апелянта на норми ч. 5 ст. 78 КАС України, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Апелянт посилається на те, що представник відповідача не був присутнім при розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 42 КУпАП щодо ОСОБА_1 у Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області.

Проте, в ході розгляду даної справи про адміністративне правопорушення судом були досліджені і оцінені наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, зокрема Протокол про вчинення адміністративного правопорушення, Акт інспекційного відвідування від 16.07.2018 р. та Припис про усунення виявлених порушень, тобто докази, які були надані Управлінням Держпраці у Закарпатській області при складанні матеріалів у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправними, прийняте відповідачем необґрунтовано, без дотриманням вимог законів України.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржена постанова №ЗК 3236/7/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-143 від 07.08.2018 р. про накладення штрафу року прийнята необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому позов про визнання її протиправною та скасування слід задовольнити.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області - залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року у справі №0740/888/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Повний текст постанови складено 14.06.2019р.