Справа № 0940/2168/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/2305/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Кузик В.І.;

від відповідача - Прос Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.01.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (суддя суду І інстанції: Микитюк Р.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 15 год. 17 хв. 11.01.2019р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 16.01.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

14.11.2018р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем Івано-Франківською митницею ДФС (МП «Івано-Франківськ-центральний») наступні рішення:

картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 206000/2018/00738 від 24.09.2018р.;

рішення щодо коригування митної вартості товарів № UA 206000/2018/000721/1 від 24.09.2018р. (а.с.5-9).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.01.2019р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС (МП «Івано-Франківськ-центральний») № UA206000/2018/00738 від 24.09.2018р.; визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС (МП «Івано-Франківськ-центральний») № UA206000/2018/000721 від 24.09.2018р.; стягнуто з відповідача Івано-Франківської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп. (а.с.131-137).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач Івано-Франківська митниця ДФС, яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.142-153).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно норм чинного законодавства митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товарів.

При цьому, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Івано-Франківська митниця ДФС дотрималась усіх законодавчо встановлених процедур, оскільки, аналізуючи подані документи до митного оформлення, виявлено, що в платіжному документі неможливо ідентифікувати фактуру (тобто, в банківському документі є відсутніми реквізити рахунку-фактури). По причині наведеного відповідачем були витребувані банківські платіжні документи, на підставі яких здійснена оплата автомобіля.

На вимогу митного органу платіжні документи надані не були, але декларантом представлено експертний висновок про вартість цього автомобіля. Останній не був взятий до уваги митним органом у зв`язку із його невідповідністю вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003р.

Митна вартість автомобіля визначена за резервним методом (ст.64 Митного кодексу /МК/ України). Перший метод не застосований у зв`язку з неможливістю ідентифікувати платіжний документ до фактури та невідповідністю висновку методиці про визначення вартості колісних транспортних засобів. Другий-п`ятий методи визначення митної вартості (ст.ст.59-63 МК України) не застосовані у зв`язку із відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (ст.ст.59, 60 МК України) та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно із методами 4 і 5 (ст.ст.62, 63 МК України).

Також митним органом проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п.5 ч.2 ст.55 та Главою 4 МК України.

В результаті коригування митна вартість вказаного транспортного засобу визначена в сумі 5300 євро.

Представником позивача адвокатом Кузиком В.І. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.173-176).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 17.09.2018р. декларантом ОСОБА_2 , діючим в інтересах позивача, в цілях проведення митного оформлення транспортного засобу - легкового автомобіля марки «BMW», модель «X1», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1595 куб.см, 2011 року випуску, що був у використанні, подано в електронній формі митну декларацію № UA206010/2018/410438 (а.с.32)

Згідно цієї декларації декларантом було заявлено митну вартість вказаного автомобіля в розмірі 2900 євро (графа 42 декларації); митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору.

До вказаної митної декларації декларантом долучено наступні підтверджуючі документи:

акт № UA20903/2018/51419 від 13.09.2018р. про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с.82-83);

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 30.03.2011р.;

рахунок-фактуру (інвойс) № 10-9-2018 від 10.09.2018р. (а.с.81);

платіжний документ № 0705826 від 10.09.2018р. (а.с.35),

декларацію про походження товару № 0380 від 10.09.2018р.;

інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару № 3178501 від 14.09.2018р.;

копію митної декларації країни відправлення № 18PL402010E0864814 від 13.09.2018р. (а.с.104);

свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 05.07.2016р. (а.с.84-86);

паспорт громадянина України НОМЕР_4 від 23.02.2006р. з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні (а.с.33-34).

За результатами розгляду поданих документів посадовою особою відповідача виявлено, що в платіжному документі неможливо ідентифікувати фактуру (тобто, банківський документ не містить покликання на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі якого здійснено оплату автомобіля).

Відповідачем з`ясовано, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, і відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

По причині наведеного та в порядку ч.2 ст.53 МК України посадовою особою митниці декларанту сформовано перше електронне повідомлення від 17.09.2018р. про необхідність надання оригіналів товаросупровідних та реєстраційних документів, зазначених в графі 44 митної декларації (а.с.36).

Серед представлених документів позивачем (декларантом) надано платіжний документ № 0705826 від 10.09.2018р., що фактично є прибутковим касовим ордером, який підтверджує готівковий розрахунок за товар.

У подальшому посадовою особою митниці сформовано електронне повідомлення від 18.09.2018р., в якому містилося прохання надати інформацію з інтернет-джерел за місцем придбання транспортного засобу, а також подати документи для підтвердження заявленої митної вартості:

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару;

- а у разі відсутності таких документів, - надати експертний висновок про вартість автомобіля підготовлений спеціалізованою експертною організацією (а.с.37).

На виконання вимог відповідача декларантом був наданий висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, № 17092018_ІF2180917-007 від 14.09.2018р. (а.с.88, 89-103).

Проте, цей висновок не був взятий до уваги митним органом через його невідповідність вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003р.

На підставі наведеного відповідачем прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 206000/2018/00738 від 24.09.2018р., а також рішення щодо коригування митної вартості товарів № UA 206000/2018/000721/1 від 24.09.2018р. (а.с.10, 11).

При цьому, митна вартість товару визначена відповідачем за резервним методом (175404 грн. 53 коп. замість 95430 грн. 18 коп.). Перший метод, на думку відповідача, не міг бути застосований у зв`язку з неможливістю ідентифікувати платіжний документ до фактури та невідповідністю експертного висновку методиці про визначення вартості колісних транспортних засобів, 2 - 5 методи визначення митної вартості (ст.59-63 МК України) не застосовані у зв`язку із відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (ст.ст.59, 60 МК України), та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (ст.ст.62, 63 МК України).

Також проведено консультацію з декларантом; доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п.5 ч.2 ст.55 та главою 4 МК України.

Розглядуваний спір стосується правомірності рішень відповідача щодо відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також щодо коригування митної вартості товарів.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до МК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин):

ст.ст.49, 50 - митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

ч.2 ст.52 - декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

ч.ч.1, 2 ст.54 - контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

ч.3 ст.54 - за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

ч.6 ст.54 - орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017р. «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

В п.2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналіз фактичних обставин свідчить, що в оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів митним органом не зазначено, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити такі складові.

Враховуючи вказане, оскільки оскаржуване рішення не містить зрозумілого обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, тому вказане рішення митного органу відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.55 МК України.

Отже, в наданих декларантом документах немає розбіжностей, останні містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.

Відтак, у митного органу були відсутніми правові підстави для витребування у декларанта додаткових документів.

Отже, декларант позивача одночасно з митною декларацією в повному обсязі надав до митного органу документи, які підтверджують митну вартість транспортного засобу згідно з ч.2 ст.53 МК України.

Водночас, відповідачем не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому митниця не обґрунтувала та не довела неможливість визначення митної вартості за ціною контракту.

Посилання відповідача на те, що у поданому декларантом платіжному документі не видається можливим ідентифікувати фактуру є безпідставними, оскільки такий (фактично в перекладі з німецької мови означає чек, квитанція - а.с.210) за № 0705826 від 10.09.2018р. підтверджує готівковий розрахунок за товар; останній містить реквізити продавця та покупця, назву та ідентифікаційні номери придбаного товару, а також суму оплати в розмірі 2900 євро.

Звідси, із змісту представленого платіжного документа можна чітко та однозначно встановити сплату коштів позивачем за придбаний автомобіль, при цьому наявність чи відсутність покликання на рахунок-фактуру не є визначальним за цих умов, оскільки не змінює суті цієї операції.

Наведені висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 15.10.2013р. (справа № 21-270а13), від 22.10.2013р. (справа 21-342а13), від 31.03.2015р. (справи № 21-127а15 та № 21-53а15) та від 30.06.2015р. (справа № 21-591а15).

Згідно зі ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч.2 ст.58 МК України.

Так, відповідно до вказаної норми, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач для підтвердження заявленої митної вартості товару подав до митного органу всі необхідні для цього документи. При цьому, надані документи не містили розбіжностей, а їх дані підтверджували в повній мірі ціну товару.

Звідси, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом застосування митним органом коригування митної вартості є безпідставним та необґрунтованим.

Водночас, представлені для митного оформлення автомобіля документи викладені на іноземній мові, однак такі сторонами повністю ідентифіковані (також під час апеляційного розгляду до справи долучений їх переклад - а.с.206-211), що не перешкоджає встановленню дійсних обставин по справі.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Отже, на підставі наведених норм, у зв`язку із заявленням декларантом достовірних відомостей щодо митної вартості товару, а також через подання документів, що підтверджують рівень митної вартості товарів, митним органом неправомірно винесено оскаржувану картку відмови та прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів.

Враховуючи непідтвердження в судовому засіданні обставин, якими митний орган обґрунтовував свої твердження про дотримання ним вимог МК України та допущених порушень зі сторони позивача під час визначення митної вартості товарів, а відтак й покладених в основу спірних відмови митного органу здійснити митне оформлення товарів та рішення про визначення митної вартості товарів, заявлений позов є підставним, через що підлягає до задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Івано-Франківську митницю ДФС.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.01.2019р. в адміністративній справі № 0940/2168/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Івано-Франківську митницю ДФС.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 12.06.2019р.