Справа № 640/19272/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Добрівська Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року Справа № 640/19272/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Літвіної Н.М.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Геркіяла І.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 березня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_3

до Київської міської ради,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація

про визнання рішення незаконним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Київської міської ради (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання незаконним (нечинним), таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, рішення Київської міської ради від 13.11.2013 р. № 473/9961 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24.05.2012 р. № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 березня 2019 року провадження у справі було закрито.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що підставою звернення до суду з цим позовом стало порушення права власності позивача із застосуванням у спірних правовідносинах оскаржуваного ним рішення КМР від 13.11.2013 р. № 473/9961.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що предметом спору у цій справі є нормативно-правовий акт, який оскаржується саме до адміністративного суду.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо закриття провадження у справі.

Деснянською РДА подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін та зазначає, що предметом спірних правовідносин є порушене, на думку позивача, право його власності на приміщення у гуртожитку, співвласником яких він є, а підставою для такого правопорушення він вважає оскаржуване рішення КМР.

Від інших учасників справи у строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.п. 1, 2, 18 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

У п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що рішення суб`єктів владних повноважень, прийняте у формі нормативно-правового акта, підлягає оскарженню до адміністративного суду особою, на яку поширюється його дія.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що предметом спору у цій справі є рішення Київської міської ради від 13.11.2013 р. № 473/9961 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24.05.2012 р. № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва».

Зазначене рішення КМР регулює однотипні відносини, що виникають у сфері приватизації жилих приміщень у гуртожитках, розраховано на неодноразове застосовування та його дія поширюється на невизначене коло осіб.

Отже, оскаржуване позивачем рішення КМР є нормативно-правовим актом.

При цьому, у своїй позовній заяві, ОСОБА_3 навів детальне обґрунтування, яким чином таке рішення КМР поширюється саме на нього та стосується безпосередньо його прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема зазначаючи про відчуження належної йому частки приміщення гуртожитку саме на підставі оскаржуваного ним рішення. Будь-яких інших позовних вимог, які були б спрямовані на захист права власності, позивачем у позові в даній справі не заявлено та оскаржується виключно вищезазначений нормативно-правовий акт як такий, що, на думку позивача, не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, зокрема в частині делегування повноважень РДА.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір підсудний суду саме адміністративної юрисдикції і визначені ЦПК України, у тому числі статтею 19, підстави для вирішення його в порядку цивільного судочинства відсутні.

При цьому, колегією суддів враховується правова позиція, викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 р. по справі «Сокуренко і Стригун проти України», в якому Суд зазначив, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо предметної юрисдикції даної справи.

Відповідно до ст. 320 КАС України у редакції, чинній на момент розгляду колегією суддів апеляційної скарги, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 березня 2019 року - скасування, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 287, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 березня 2019 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 червня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: