Справа № 160/606/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року Справа № 160/606/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковбасний світ» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковбасний світ» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС (далі - відповідач), в якому просить:
- стягнути судовий збір.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року відкрито провадження у адміністративній справі № 160/606/19 та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
18 лютого 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на ненадання митниці у повному обсязі інформації та відомостей, необхідних для перевірки критеріїв достатньої обробки переробки, визначених п. 2.4 правил, є підставою для ненадання таким товарам режиму вільної торгівлі. У відповідача виникли обґрунтовані сумніви щодо кількості використаної сировини преференційного походження в готовій продукції та виконання критерію походження товару відповідно до вимог правил. Калькуляції собівартості готової продукції б/н від 19.09.2017 року не містять інформації, на підставі якої можна провести розрахунок адвалорної частки сировини іноземного походження, крім того, у довідках про основну сировину від 30.06.2017 року № 530, від 20.03.2017 року № 237 не зазначено, які саме друкарські фарби та суперконцентрати барвників різних кольорів використовувались в якості сировини при виробництві товару. В довідках про основну сировину зазначено матеріали, що використовувались при виробництві ковбасної оболонки, а саме: «поліетилен OREVAC» (3901), «затверджувач» (3911), «друкарські фарби різних кольорів» (3215) були імпортовані в Республіку Білорусь з Франції, Німеччини та Данії, однак надані позивачем до Дніпропетровської митниці ДФС документи не містять митних декларацій для підтвердження ціни зазначеної сировини іноземного походження. Зазначена інформація впливає на підтвердження/не підтвердження виконання критерію достатньої переробки товару, відповідно до вимог Правил та подальше застосування/незастосування преференції при ввезені спірного товару на митну територію України. Таким чином, листом Дніпропетровської митниці ДФС від 31.07.2018 року №1663/10/04-50-19-04 підприємству ТОВ "Ковбасний світ" було відмовлено в поновлені режиму вільної торгівлі.
Ухвалою суду від 25 березня 2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 160/606/19.
25 квітня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій позивач підтримав аналогічну правову позицію викладену у позовній заяві та зазначив, що відзив відповідача жодним чином не спростовує доводів позивача викладених у позовній заяві, більш того, зазначено, що Дніпропетровська митниця ДФС відмовляючи ТОВ «Ковбасний світ» у поновленні режиму вільної торгівлі та вважаючи надані позивачем документи недостатніми, не звернулась до компетентних органів Республіки Білорусь з вимогою провести повторну експертизу щодо визначення країни походження товару через ймовірну недостатність даних в Актах експертиз походження товарів № 703 від 10.07.2017 року та № 301 від 22.03.2017 року.
25 квітня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі № 160/606/19 та призначено останню до судового розгляду по суті.
07 травня 2019 року на адресу суду від представника Дніпропетровської митниці ДФС надійшли письмові заперечення, в яких підтримано аналогічну правову позицію викладену у відзиві на позов.
Представник позивача в судовому засіданні призначеному на 16 травня 2019 року адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав необґрунтованості рішення, що є предметом оскарження.
Представники відповідача в судовому засіданні призначеному на 16 травня 2019 року просили в задоволенні позову відмовити, оскільки у митного органу не має достовірних даних щодо походження товару.
В судовому засіданні 16 травня 2019 року оголошено перерву до 23 травня 2019 року.
Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи 23 травня 2019 року був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи в письмовому провадженні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи 23 травня 2019 року повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження до суду також не надійшло.
Згідно ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням вимог ч.3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.10.2017 року декларантом ТОВ «Ковбасний світ» до Дніпропетровської митниці ДФС було подано до митного оформлення митну декларацію № UA110180/2017/414963 від 17.10.2017 року в режимі імпорт на товар «Оболонка ковбасна «Біга-3» однослойна, безкольорова та забарвлена, без печаті та з флексографським малюнком, гофрована» та «Оболонка ковбасна «Біга-3» багатослойна, безкольорова та забарвлена, без печаті та з флексографським малюнком, гофрована», що надійшов на адресу одержувача ТОВ «Ковбасний світ».
Вказане митне оформлення здійснювалось на виконання вимог зовнішньоекономічного контракту № UA-5 від 01.08.2017 року, укладеного між СП ЗАТ «Біган» (Білорусь) та ТОВ «Ковбасний світ» (Україна).
Внаслідок чого позивачем було сплачено ввізне мито в розмірі 208 694.64 грн., ПДВ в розмірі 683 876.27 грн. (переплата по ПДВ 41 738,92 грн.).
03 листопада 2017 року позивач звернувся до Дніпропетровської митниці ДФС із проханням відповідно до розділу 5 Угоди Урядів держав - учасниць країн СНД "Про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав" розглянути питання про можливість відновлення режиму вільної торгівлі за вказаною митною декларацією та повернення переплачених сум.
Однак, у Дніпропетровської митниці ДФС виникли сумніви щодо кількості використаної сировини преференційного походження в готовій продукції та виконання критерію походження товару відповідно до вимог Правил.
31 липня 2018 року листом Дніпропетровської митниці ДФС № 1663/10/04-50-19-04 було проінформовано ТОВ «Ковбасний світ» про прийняття рішення про відмову у відновленні режиму вільної торгівлі до товару, оформленого за ЕМД № UA110180/2017/414963 від 17.10.2017 року, оскільки з отриманих відомостей та документів неможливо провести розрахунок вартості використаних матеріалів в ціні кінцевої продукції та перевірити набуття преференційного походження товару відповідно до умов, встановлених Правилами.
Вважаючи, на підставі викладеного, свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами суд виходить із наступного.
Відносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України).
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 36 МК України, країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.
Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.
Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.
Відповідно до ч. 9 ст. 36 МК України, особливості визначення країни походження товару, що ввозиться з територій спеціальних (вільних) економічних зон, розташованих на території України, встановлюються законом.
За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 280 МК України, ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Порядок застосування тарифних пільг (тарифні преференції) регламентований ст. 281 МК України.
Частиною 1 ст. 281 МК України визначено, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
18 жовтня 2011 року країнами-учасницями Співдружності Незалежних Держав було підписано Договір про зону вільної торгівлі, ратифікований Законом України від 30.07.2012 № 5193-VI «Про ратифікацію Договору про зону вільної торгівлі».
Відповідно до положень ст. 2 Договору про зону вільної торгівлі сторона не застосовує мита та інших платежів, еквівалентних миту, стосовно експорту товару, призначеного для митної території іншої Сторони, та/або імпорту товару, що походить з митної території іншої Сторони, за винятком випадків, передбачених в додатку 1, що є невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно зі ст. 4 Договору про зону вільної торгівлі для визначення країни походження товарів, що походять із Сторін і знаходяться в торговельному обороті між ними, Сторони керуються Правилами визначення країни походження товарів, що є невід`ємною частиною Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20 листопада 2009 року.
Згідно ч. 7 ст. 36 МКУкраїни, повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Порядок та умови застосування преференційного режиму в рамках міжнародних угод про вільну торгівлю визначено положеннями Правил визначення країни походження товарів, затверджених Угодою про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності незалежних Держав.
При цьому, ч. 3 ст. 1 МК України, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.
У свою чергу, п. 2.1 Правил визначення країни походження товарів визначено, що країною походження товару вважається держава-учасниця Угоди, на території якої товар було цілком вироблено чи піддано достатній обробці (переробці) відповідно до цих Правил.
Відповідно до п. 2.4 п. 2.5 Правил визначення країни походження, у разі участі у виробництві товару третіх країн, крім держав - учасниць Угоди, країна походження товару визначається відповідно до критерію достатньої обробки (переробки) товару.
Критерій достатньої обробки (переробки) може виражатися виконанням таких умов: а) зміна товарної позиції за ТН ЗЕД ( 997_158 ) на рівні принаймні одного з перших чотирьох знаків, що сталася в результаті обробки (переробки); б) виконання необхідних умов, виробничих і технологічних операцій, під час виконання яких товар уважається таким, що походить з тієї країни, на території якої ці операції мали місце; в) правило адвалорної частки, коли вартість використовуваних матеріалів іноземного походження досягає фіксованої процентної частки в ціні кінцевої продукції.
Основною умовою критерію достатньої обробки (переробки) є зміна товарної позиції за ТН ЗЕД ( 997_158 ) на рівні принаймні одного з перших чотирьох знаків. Ця умова застосовується до всіх товарів, за винятком товарів, уключених до Переліку умов, виробничих і технологічних операцій, під час виконання яких товар уважається таким, що походить з тієї країни, у якій вони мали місце (далі - Перелік) (додаток 1, який є невід`ємною частиною цих Правил).
До цього переліку Перелік як одна з умов може бути включено правило адвалорної частки як самостійно, так і в поєднанні з виконанням інших необхідних умов, виробничих і технологічних операцій, викладених у підпункті "б" цього пункту.
У разі якщо застосовується правило адвалорної частки, вартісні показники розраховуються: для матеріалів іноземного походження - за митною вартістю таких матеріалів під час їхнього ввезення до країни, на території якої здійснюється виробництво кінцевого товару, або за документально підтвердженою ціною їхнього першого продажу на території країни, у якій здійснюється виробництво кінцевого товару; для кінцевого товару - за ціною на умовах франко-завод.
Для цілей визначення країни походження товарів відповідно до критерію достатньої обробки (переробки) матеріали, що походять з держав - учасниць Угоди відповідно до цих Правил, не розглядаються як матеріали іноземного походження та прирівнюються до тих, що походять із країни, у якій вироблено кінцевий товар.
За приписами п.п. «а» п. 5.1 Правил визначення країни походження товарів товар користується режимом вільної торгівлі на митних територіях держав-учасниць Угоди, якщо він відповідає критеріям походження, установленим цими Правилами, а також якщо товар вивозиться на підставі договору (контракту) між резидентом однієї з держав-учасниць Угоди й резидентом іншої держави - учасниці Угоди з митної території однієї держави-учасниці Угоди та ввозиться на митну територію іншої держави-учасниці Угоди. У випадках, зазначених у пунктах 8.5 і 8.6 цих Правил, такий договір може бути укладений після вивезення товару.
Відповідно до п. 6.1 Правил визначення країни походження товарів для підтвердження країни походження товару в конкретній державі-учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 (бланк сертифіката наведено в додатку 2, який є невід`ємною частиною цих Правил) чи декларації про походження товару.
Під час вивезення товарів з держав - учасниць Угоди сертифікат про походження товару форми СТ-1 видається органом (організацією), уповноваженим державою вивезення відповідно до її національного законодавства (далі - уповноважений орган). Сертифікат форми СТ-1 оформлюється та видається на одну партію товарів (п. 6.3, п.6.4 Правил).
Згідно ст. 43 МК України, документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Відповідно до п.5.3, п.5.4 Правил визначення країни походження товарів, товари, походження яких не встановлено або походження яких установлено, але при цьому стосовно їх не може бути застосований режим вільної торгівлі через відсутність необхідних для цих цілей документів, пропускаються до країни ввезення відповідно до вимог тарифного й нетарифного регулювання країни ввезення. Стосовно товарів, зазначених у пункті 5.3 цих Правил, може застосовуватися (відновлюватися) режим вільної торгівлі на митних територіях держав - учасниць Угоди за умови одержання належного посвідчення про їхнє походження (надання сертифіката форми СТ-1 та за необхідності інших документів, що підтверджують країну походження товарів) до закінчення 12 місяців з дня реєстрації митної декларації в країні ввезення (крім випадків фальсифікації сертифіката форми СТ-1).
При цьому, згідно п.9.1, п.9.2 Правил визначення країни походження товарів, Сертифікат може бути не визнаний митними органами країни ввезення для цілей надання товарам режиму вільної торгівлі в разі, якщо: у наданому документі є підчистки, помарки або не засвідчені відповідно до цих Правил виправлення або відсутні необхідні підписи та (або) печатки; проставлені в сертифікаті відбитки печаток та (або) підписи осіб, а також зазначені адреси органів, уповноважених засвідчувати й видавати сертифікати форми СТ-1, не відповідають інформації, наявній у митної служби країни ввезення; відомості, зазначені в сертифікаті, не відповідають декларованим або не дозволяють провести однозначної ідентифікації товару стосовно декларованого; бланк наданого сертифіката не відповідає зразкам бланків, наявним у митної служби країни ввезення; у наданому сертифікаті підпис особи, уповноваженої засвідчувати сертифікати, виконано у вигляді факсиміле; товар, зазначений у сертифікаті, не відповідає умовам, передбаченим пунктом 5.1 цих Правил; товар, зазначений у сертифікаті, підпадає під випадок, передбачений пунктом 5.2 цих Правил. Сертифікат форми СТ-1, не визнаний митними органами країни ввезення, може бути згодом визнаний ними на підставі відповідного листа вповноваженого органу, що видав сертифікат форми СТ-1, з уточненням відомостей, зазначених у сертифікаті. У разі необхідності замість сертифіката, не визнаного митними органами країни ввезення, може бути виданий новий сертифікат у порядку, установленому цими Правилами.
Як було встановлено вище, у зв`язку з наданням позивачем при здійсненні митного оформлення товару сертифікату походження товару, який містив технічні помилки, то позивач був позбавлений можливості на момент оформлення митної декларації, скористатися преференціями, передбаченими угодою Урядів держав - учасниць країн СНД від 20.11.2009 року «Про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав», внаслідок чого ним було сплачено ввізне мито в розмірі 208 694,64 грн., ПДВ в розмірі 683 876,27 грн.
Втім, відповідачем було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, з огляду на те, що калькуляції собівартості готової продукції не містять відомості про сировину, що використовується у виготовленні готової продукції, норму її витрат на одиницю готової продукції та ціну сировини.
Суд звертає увагу, що відповідно до п. 6.7 Правил визначення країни походження товарів визначено, що у разі виникнення сумнівів стосовно бездоганності сертифіката форми СТ-1 або відомостей, які в ньому містяться, митний орган країни ввезення товару може звернутися до вповноваженого органу, що засвідчив сертифікат форми СТ-1, або до компетентних органів країни походження товару з мотивованим проханням повідомити додаткові або уточнювальні відомості, у тому числі прохання, пов`язані з простими вибірковими перевірками сертифікатів форми СТ-1, відповідь на яке повинна бути надана протягом 6 місяців з дати звернення.
Так, Сертифікат містить інформацію щодо країни походження товару, зокрема, у графі 13 зазначена країна походження товару - "Республіка Білорусь, у графі 9 вказаний критерій походження "Д" - товар було піддано достатній обробці в державі - учасниці Угоди. У графі 8 Сертифікату зазначений опис товару, а саме: «Оболонка ковбасна «Біга-3» однослойна, безкольорова та забарвлена, без печаті та з флексографським малюнком, гофрована, діаметром від 21 до 32 мм та «Оболонка ковбасна «Біга-3» багатослойна, безкольорова та забарвлена, без печаті та з флексографвським малюнком, гофрована, діаметром від 40 до 80 мм".
Більш того, позивач на підтвердження своїх доводів надав Акти експертиз походження товарів № 703 від 10.07.2017 року та № 301 від 22.03.2017 року, які складені унітарним підприємством по наданню послуг «Гроднянське відділення білоруської торгово-промислової палати» та в яких зазначено, що товар «Оболонка ковбасна «Біга-3» однослойна, безкольорова та забарвлена, без печаті та з флексографським малюнком, гофрована, діаметром від 21 до 32 мм» та «Оболонка ковбасна «Біга-3» багатослойна, безкольорова та забарвлена, без печаті та з флексографським малюнком, гофрована, діаметром від 40 до 80 мм» дійсно має походження з Республіки Білорусь з критерієм «достатня обробка Д3917».
За вказаних обставин, суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про відмову ТОВ «Ковбасний світ» у поновленні режиму вільної торгівлі від 31.07.2018 року за митною декларацією № UA110180/2017/414963 від 17.10.2017 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З системного аналізу вказаних норм ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.
Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.
Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до п. 5.4 Правил, стосовно товарів, зазначених у пункті 5.3 цих Правил, може застосовуватися (відновлюватися) режим вільної торгівлі на митних територіях держав - учасниць Угоди за умови одержання належного посвідчення про їхнє походження (надання сертифіката форми СТ-1 та за необхідності інших документів, що підтверджують країну походження товарів) до закінчення 12 місяців з дня реєстрації митної декларації в країні ввезення (крім випадків фальсифікації сертифіката форми СТ-1).
Вказаною нормою Правил, визначено термін протягом якого декларантом може бути реалізовано право на відновлення режиму вільної торгівлі щодо ввезеного товару, такий строк становить 12 місяців з моменту реєстрації митної декларації в країні ввезення. Водночас, визначений строк не розповсюджується на судове врегулювання спірних відносин та не обмежує повноваження суду при вирішення даної справи.
Реєстрація митної декларації в країні ввезення відбулась 17.10.2017 року.
Позивач звернувся до митного органу із вимогою відновити режим вільної торгівлі 01.11.2017 року, тобто у визначений п. 5.4 Правил строк, втім відповідачем позивачу було відмовлено у задоволенні вказаного питання.
За вказаних вище обставин, суд вважає, що позивачем виконано всі умови для поновлення режиму вільної торгівлі за митною декларацією № UA110180/2017/414963 від 17.10.2017 року, а тому суд вважає за необхідне визначити спосіб захисту порушеного права позивача, шляхом зобов`язання Дніпропетровської митниці ДФС поновити режим вільної торгівлі за митною декларацією № UA110180/2017/414963 від 17.10.2017 року.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 3 842,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 930 від 15.01.2019 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 3 842,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковбасний світ» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 23 травня 2019 року.

Суддя Н.В. Боженко