Справа № 160/3192/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2019 року Справа № 160/3192/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов, -
09 квітня 2019 року Фізична особа-підприємець Сидоров Дмитро Валерійович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" № 7 від 20.03.2019 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" № 8 від 20.03.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанови про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів", № 7, 8 від 20.03.2019 року є необгрунтованими, протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Зауважив, що посилання контролюючого органу на той факт, що споживачу не було надано необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію є хибними, оскільки позивач вважає, що споживачеві була надана повна та достовірна інформація щодо товару.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
21.05.2019 року представником відповідача до суду надано відзив на адміністративний позов, в якому, з посиланням на норми ст. 23, 26 Закону України "Про захист прав споживачів", він зазначив, що Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області під час винесення оскаржуваних постанов та проведення перевірки, діяло в межах та у спосіб, які передбачені вимогами чинного законодавства, а тому підстави для визнання дій відповідача протиправними та скасування постанов про накладення штрафу відсутні.
Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 13.06.2018 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-піддприємців та громадських формувань за номером 2 224 НОМЕР_1 125400 від 13.06.2018 року.
Позивачем провадиться діяльність із виробництва одягу зі шкіри, виробництва іншого одягу й аксесуарів, виготовляються вироби із хутра, позивач займається роздрібною торгівлею, що здійснюється шляхом замовлення через мережу Інтернет.
Встановлено, що у період з 27.02.2019 року по 28.02.2019 року посадовими особами ГУ Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства сфері захисту прав споживачів.
За результатами проведеної перевірки ГУ Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області було складено акт №001443 (б/д).
Відповідно до висновків, які наведені в акті, відповідачем були встановлені порушення: ст.13 ч.2, ч.3; ч.1, ч.2 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» №1023-ХII від 12.05.1991 року, п.16 ПКМУ №833 від 15.06.2006 рооку «Про затвердження Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів». Перевіряючими в акті перевірки зазначено, що перед укладенням договору на відстані (пошив шуби з норки) не надано інформацію, не укладено договір. Споживачу не надано необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію.
Позивачем було подано заперечення на акт перевірки. В ході розгляду даних заперечень, доводи позивача не були враховані.
На підставі результатів перевірки та з метою припинення порушень законодавства про захист прав споживачів, керуючись статтею 26 Закону України «Про захист прав споживачів», суб`єкту господарювання був наданий припис до акта №001443.
20.03.2019 року позивачем було отримано Постанову №7 про накладення стягнень, передбачених ст.23 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Вказаною Постановою встановлено невиконання припису посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, про усунення порушень прав споживачів - у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.
20.03.2019 року позивачем було отримано Постанову №8 про накладення стягнень, передбачених ст.23 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Вказаною Постановою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , під час замовлення роботи (послуги) споживача на пошив норкової шуби, 14.08.2018 року не надав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію та до позивача застосовано штраф в розмірі 24 618,90 грн.
Вважаючи отримані постанови необгрунтованими, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Таким чином, контроль за якістю і безпечністю продукції гарантується державою, а право на безпечність та якість продукції є конституційним правом людини.
Відповідно до Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667 (далі - Положення №667), Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.
За змістом підпункту 6 пункту 4 зазначеного Положення Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння): перевіряє додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону; накладає на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів; передає матеріали перевірок на дії осіб, що містять ознаки кримінального правопорушення, органам досудового розслідування.
Відповідно до пунктів 1,13 частини 1 статті 26 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-ХІІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право: давати суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів /пункт 1/; накладати на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України /пункт 13/.
Як вбачається з матеріалів справи, зі змісту веб-сторінки в мережі Інтернет за адресою (www.instagram. ІНФОРМАЦІЯ_1 /Iev rina/) позивач розмістив публічну пропозицію укласти договір щодо створення матеріального активу: виготовлення та пошив норкової шуби.
Після розміщення пропозиції до позивача звернулася фізична особа ОСОБА_2 та зробила замовлення на пошив норкової шуби.
14.08.2018 року після того, як сторони, домовились щодо умов співробітництва, ОСОБА_2 було перераховано грошові кошти трьома транзакціями по 13 972,00 грн. за кожну транзакцію, та однією транзакцією на суму 12 684,00 грн. на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , шляхом поповнення готівкою в терміналі самообслуговування в м.Миколаїв, а разом 14.08.2018 року нею було сплачено 54 600,00 грн.
З метою виготовлення та пошиву норкової шуби, за згодою ОСОБА_2 , фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 20.08.2018 року №20/08-18 було придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЛК-ПРОДУКТ» шкурки норки NAFFA, у кількості 20 шт. та необхідну фурнітуру, загальною вартістю 59 800,00 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями договору купівлі-продажу від №20/08-18 від 20.08.2018 року, додаткової угоди від 22.05.2019 року до договору купівлі-продажу №20/08-18 від 20.08.2018 року, копіями квитанцій на оплату послуг за договопром купівлі-продажу №20-08-1 у кількості 6 шт від 20.08.2018 року № 20/08-18, від 21.08.2018 року № 21/08-18, від 22.08.2018 року № 22/08-18, від 23.08.2018 року № 23/08-18, від 24.08.2018 року № 24/08-18, від 27.08.2018 року № 27/08-18, видаткової накладної СН-0000003 від 20.08.2018 року, рахунку-фактури №20-08-1 від 20.08.2018 року.
08.09.2018 року на виконання вимог укладеного між сторонами договору, Алексанян ОСОБА_3 було здійснено повну оплату за норкову шубу.
Підтвердженням перерахування ОСОБА_2 грошових коштів є виписка від 08.01.2019 року по картці/рахунку позивача НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з якої вбачається, що 08.09.2018 року ОСОБА_2 було перераховано грошові кошти двома транзакціями у сумі 14 000,00 грн. та 13 300,00 грн., що разом становить 27 300 грн.
Матеріалами справи підтверджено, що за пошив норкової шуби ОСОБА_2 було сплачено 81 900,00 грн.
Таким чином, на вимогу виконання укладеного договору, ФОП ОСОБА_1 виготовив та передав у власність ОСОБА_2 норкову шубу, а остання отримала її та сплатила за неї грошові кошти у повному розмірі.
Проте, вдруге, отримавши шубу, ОСОБА_2 зазначила, що отримана нею шуба не відповідає вартості та якості та звернулася із заявою до ГУ Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області, на підставі чого і була проведена перевірка.
Щодо посилання контролюючого органу на те, що позивачем споживачу під час виготовлення виробу не надана повна та достовірна інформація щодо товару, суд зазначає, що з матеріалів справи, а саме, з скріншотів листування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що протягом процесу розпорювання, перекрою шуби, сторонами оговорювались всі деталі.
При цьому, суд зосереджує увагу на тому, що споживач за власним бажанням звернулася до позивача з проханням виготовити виріб на замовлення, а не придбати вже готовий виріб. При цьому, позивачем, на виконання вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» було повідомлено споживача, яке саме ательє виготовляє шубу (ательє Levrina).
Споживачем було також зазначено, що вона не має намірів приїхати з метою примірки шуби та її влаштує примірка макету із тканини, який був висланий позивачем поштою.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Сторонами було обговорено такі деталі як: відтіночна норка не буде ідентична з фото; стрижена норка має властивості бути зношеною у більш швидкий термін ніж звичайна; було обрано підкладку. Сторонами було обрано шкурки норки NАFFA.
Окрім цього, з матеріалів справи встановлено, що з метою визначення всіх побажань споживача, позивач погоджував питання щодо косої планки, паркетної розкладки по діагоналі, вороту, рукавів та поясу.
У своєму замовленні Споживач чітко визначилася щодо побажань стосовно моделі шуби: «я хочу прямой силуэт, чтоб не расширялся к низу, рукав трансформер 3/4, карманы, конечно. Крючки».
Споживачем також було надано примірочні мірки, по яким і був виготовлений виріб.
Встановлено, що протягом процесу виготовлення, розпорювання, перекрою шуби, сторонами оговорювались всі деталі засобами електронного зв`язку.
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позивачем була надана споживачеві повна та достовірна інформація щодо товару, відтак, посилання відповідача на той факт, що споживачу не було надано необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію є безпідставними.
Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно вимог ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 1 ст.641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», укладення договору на відстані відбувається за допомогою засобів дистанційного зв`язку: телекомунікаційних мереж, поштового зв`язку, телебачення, інформаційних мереж, зокрема, Інтернет (статті 1,13 цього Закону).
Оформлення замовлення товару через сайт є отриманням оферти, а прийняття товару через пошту є акцептом після якого договір купівлі-продажу товару на відстані вважається укладеним.
Таким чином, в даному випадку, відбулось замовлення товару на сайті, доставка товару покупцю поштою та сплата коштів за товар договором купівлі-продажу товару, укладеним на відстані відповідно до ст. 13 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п. 1.1. Правил продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями, що затверджені Наказом Міністерства економіки України №103 від 19.04.2007 (далі - Правила), останні визначають відносини між споживачем і суб`єктом господарювання - продавцем товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на відстані чи поза торговельними або офісними приміщеннями, а також регламентують вимоги в дотриманні прав споживачів щодо належної якості, безпеки і належного торговельного обслуговування.
За змістом п. 1.1. Правил предметом їх регулювання є насамперед дистанційний продаж продукції чи товарів не за місцем їх виробництва чи знаходження, за договорами купівлі-продажу.
Пунктом 1.7. Правил встановлено, що споживач має право розірвати договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, за умови повідомлення про це продавця протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття товару або першої поставки такого товару, за умови, що такий товар є річчю, а прийняття чи поставка товару відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.
Правовідносини за договорами про надання послуг, їх виконання, припинення чи розірвання регулюється загальними положеннями ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (ч. 1 ст. 10 Закону).
Стаття 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування тощо.
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» укладення договору продавцем (виконавцем) із споживачем на відстані відбувається за допомогою засобів дистанційного зв`язку: телекомунікаційних мереж, поштового зв`язку, телебачення, інформаційних мереж, зокрема Інтернет (статті 1,13 цього Закону).
Положеннями ч.1 ст.655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.2 ст.673 ЦК України, у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети з якою товар такого роду звичайно використовується.
Відповідно до ст.707 ЦК України, покупець має право протягом чотирнадцяти днів з моменту продажу йому непродовольчого товару належної якості, обміняти його на аналогічний товар, а якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, продавець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього суму. Таке ж право покупця (споживача) на обмін товару належної якості, а в разі відсутності аналогічного товару для обміну, який влаштовує покупця, - на розірвання договору та одержання назад грошей, сплачених за товар, передбачено і ст. 9 Закону України Про захист прав споживачів.
При цьому, частинами 3, 4 статті 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.
У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена. Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості.
Так, частиною 4 статті 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.
Відповідно до ч.6 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів», якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача.
Таким чином, суд зазначає, що договір про надання послуг із пошиву норкової шуби було укладено в усній формі, і сторони вчинили відповідні дії на виконання умов цього договору. А саме, з боку ОСОБА_2 була здійснена передоплата за виготовлення та пошив норкової шуби, а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 почав підготовку до виготовлення шуби та виготовив її у визначений договором строк.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зазначає, що відповідач, стверджуючи про правомірність оскаржуваних постанов, не наводить жодних обґрунтувань та не надає жодних належних та допустимих доказів наявності факту виявлених порушень.
Таким чином, постанови Головного управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», від 20.03.2019 року №7, 8 є неправомірними та підлягають скасуванню.
На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" № 7 від 20.03.2019 року.
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" № 8 від 20.03.2019 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 1921,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник