Справа № 200/1466/19-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

18 червня 2019 р. Справа №200/1466/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву Державної служби геології та надр України про забезпечення позову у адміністративній справі за позовом Державної служби геології та надр України до Товариства з обмеженою відповідальністю Шахта 1-3 Новогродівська про анулювання спеціального дозволу на користування надрами, -

ВСТАНОВИВ:

Державна служба геології та надр України (надалі позивач, Держгеонадра) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта 1-3 «Новогродівська» (надалі відповідач, ТОВ «Шахта 1-3 «Новогродівська»), про припинення права на користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 25.07.2012 № 5615.

Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року було відкрито провадження у даній адміністративній справі.

18 червня 2019 року Держгеонадра подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Шахта 1-3 «Новогродівська» проведення робіт (користування надрами), передбачених спеціальним дозволом на користування надрами від 25 липня 2012 року №5615.

Розгляд вказаної заяви позивач просив здійснювати за його відсутності.

Заява про забезпечення позову мотивована наступним.

ТОВ «Шахта 1-3 «Новогродівська» під час користування надрами грубо та систематично порушує законодавство про надра, а допущені порушення слугують передумовою для настання незворотних наслідків, оскільки така діяльність має вплив на стан надр та призводить до їх непридатності. Позивачем до позовної заяви надані переконливі докази, що підтверджують заявлене.

Крім того, діяльність відповідача має негативний вплив на навколишнє природне середовище, може порушувати енергетичну безпеку держави та право власності всього Українського народу.

Також позивач посилається на необхідність застосування практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи по суті подану Держгеонадра заяву, проаналізувавши наведені останньою обставини, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 154 КАС України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

У відповідності до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову (частина перша). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Виходячи з аналізу вказаної норми, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

2) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень;

4) очевидність порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, позов, згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006р. №9 та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008р. №2, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З викладеного слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Суд констатує, що позивачем не надано жодного доказу в підтвердження заявлених обставин. Суд вважає, що з наданих до позовної заяви доказів очевидність протиправності дій відповідача не вбачається. Крім того, надання оцінки таким доказам здійснюється у судовому рішенні, зворотнє свідчило б про вирішення справи наперед.

В свою чергу, основною метою застосування заходів забезпечення позову є забезпечення можливості на майбутнє виконати судове рішення, у разі задоволення позовних вимог.

В контексті даної справи суду не надані докази неможливості/ускладнень для виконання у майбутньому даного судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Позаяк, суд зважає, на те, що при застосуванні заходів забезпечення позову має дотримуватись баланс інтересів сторін.

Щодо настання негативних наслідків для позивача.

Суд звертає увагу, що позивачем застосовується формулювання «наведені правопорушення є передумовою для настання незворотних наслідків… Можна дійти висновку, що діяльність відповідача має також негативний вплив на навколишнє природне середовище… Вказані дії відповідача можуть порушувати енергетичну безпеку держави…». Суд, в даному випадку, вважає, що гіпотетичні висновки/припущення, за відсутності доказів наведених фактів не є свідченням очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам Держгеонадра до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь останнього.

Також суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 28 березня 2018 року справа №804/2789/17. Так Верховним судом зазначено, що: «зупинення діяльності ТОВ «Рибальський кар`єр» з видобування корисних копалин, які є головним видом діяльності позивача, з доходів від якої здійснюється виплата заробітної плати та сплата податкових зобов`язань, створює очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, обраний позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету, а вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті».

В даному ж випадку обраний спосіб забезпечення позову призведе, з одного боку, до настання очевидно негативних наслідків для підприємства, з іншого свідчитиме про фактичне вирішення спору наперед, що вочевидь не відповідає меті та завданням процесуального інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.

Щодо необхідності застосування практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Європейської конвенції з прав людини (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, надалі ЄКПЛ) юрисдикція Суду поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, подані йому на розгляд відповідно до статей 33, 34, 46 і 47.

Статтею 33 ЄКПЛ передбачено, що будь-яка Висока Договірна Сторона може передати на розгляд Суду питання про будь-яке порушення положень Конвенції та протоколів до неї, яке допущене, на її думку, іншою Високою Договірною Стороною.

Суд може приймати заяви від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб, які вважають себе потерпілими від допущеного однією з Високих Договірних Сторін порушення прав, викладених у Конвенції або протоколах до неї. Високі Договірні Сторони зобов`язуються не перешкоджати жодним чином ефективному здійсненню цього права. (стаття 34 ЄКПЛ).

З викладеного вбачається, що ЄСПЛ не поширює свою юрисдикцію на спори, що виникають із позовів органів державної влади до особи (у т.ч. юридичної), неурядової організації або групи осіб.

Таким чином, посилання позивача на практику ЄСПЛ, в обґрунтування правової позиції про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову, судом не приймається. Правові норми та їх тлумачення напрацьовані в рішеннях ЄСПЛ не підлягають застосування з метою обґрунтування правомірності вимог суб`єкта владних повноважень у спорі з юридичною особою національного права.

За таких обставин у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, що не позбавляє позивача права повторно звернутись до суду із відповідною заявою, належним чином умотивованою.

Керуючись ст. ст. 150-157, 243, 248 КАС України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Державної служби геології та надр України про забезпечення позову у справі за позовом Державної служби геології та надр України до товариства з обмеженою відповідальністю Шахта 1-3 Новогродівська про анулювання спеціального дозволу на користування надрами відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Донецький окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складено 18 червня 2019 року.

Суддя І.В. Буряк