Справа № 520/3907/19
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 червня 2019 р. № 520/3907/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Кухар М.Д.

при секретарі судового засідання - Єрьомкіній К.І.,

за участі:

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 1 підїзд, к. 16,м. Харків,61022, ) до Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (вул. Актюбінська, буд. 24,м. Харків,61001, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", в якому просить суд:

- стягнути з Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (юридична адреса: м, Харків, вул. Актюбінська, 6уд. 24, інд, 61001, МФО 322313, р/р НОМЕР_1 , Банк Філія АТ «Укрексімбанк» у м. Харків, ) на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (61022, м. Харків, Держпром, 1 під., 1 пов., к. 16, . одержувач: Казначейство України р/рахунок 0003, МФО 899998, ЕДРПОУ 37999654 УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова) адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, в сумі 748120,24 грн.;

- стягнути з відповідача судовий збір у сумі 11221,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем всупереч вимог законодавства не працевлаштовано нормативно встановлену кількість інвалідів, а саме 25 осіб, а фактично працевлаштовано тільки 18, з огляду на що позивачем застосовано адміністративно-господарські санкції, які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на той факт, що ним вжито усіх належних заходів для того, щоб працевлаштувати належну кількість інвалідів, та недопущення господарського правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається зі звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік (форма №10-П1. затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 №42: далі - Звіт), датою його надходження до відділення є 18.02.2019 (№ 4529).

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю визначено у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в 2018 році для відповідача становив 25 осіб, що визначено в розрахунку суми боргу.

Згідно зі звітом відповідача за 2018 рік середньооблікова кількість штатних працівників у 2018 році становила 627 осіб, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих осіб з інвалідністю -18 осіб.

У зв`язку з невиконанням вимог закону відповідачем щодо працевлаштування нормативно встановленої кількості інвалідів, позивачем було нараховано адміністративно-господарські санкції. При розрахунку, позивач виходив з того, що середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2018 рік становила 106874,32 грн. (графа 05 звіту). Тому сума адміністративно-господарських санкцій становить 748120,24 грн. (7 (кількість робочих місць, не зайнятих особами з інвалідністю) 106874,32 грн середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2018 рік).

Згідно з розрахунком станом на 15.04.2019 сума адміністративно-господарських санкцій відповідачем не сплачена та складає 748120,24 грн.

Останнім днем сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 748120,24 грн. є 15 квітня 2019 року.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю. у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість га працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 затверджено порядок подання підприємствам, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (далі - Порядок). Відповідно до цього Порядку звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою №10-ПІ «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів», затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 №42.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. а якщо працює від 8 до 25 осіб. - в кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю. У рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті. вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю визначено у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в 2018 році для відповідача становив 25 осіб, що визначено в розрахунку суми боргу.

Згідно з ч.11 ст.19 Закону норматив робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, або порядок їх встановлення, відмінні віл зазначених / цьому Законі, застосовуютьсяположення цього Закону.

Таким чином, на законодавчому рівні імперативно визначено єдиний для всіх роботодавців норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та порядок його обчислення.

Враховуючи вищевикладене, обов`язки роботодавців стосовно забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування визначені частиною третьою статті 18 та статті 20 Закону, є наступними:

- виділення та створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць;

- створення для осіб з інвалідністю умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації:

- забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством;

- звітування Фонду соціального захисту інвалідів тю зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України:

- у разі невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, сплати адміністративно-господарських санкцій та пені.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства. установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закон). При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим. Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.

Проте, суд зазначає також, що відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі ст.18 Закону № 875-ХІІ (у редакції до 18 березня 2006р.) працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України від 23 лютого 2006 р. №3483-ІУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон № 875-ХІІ доповнено статтею 18-1, за змістом якої пошук роботи для інвалідів здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

З приводу вказаного, суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи Комунальне підприємство «Міськелектротранссервіс» згідно до п.4 ч. 3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» у 2018р. надавало до Харківського міського центру зайнятості, відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України №42 від 10.02.2007 р. звіти форми 10-ПІ про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме звіти від:

05.01.2018р., 02.02.2018р., 14.03.2018р., 06.04.2018р., 03.05.2018р.,04.06.2018р., 05.07.2018р., 10.08.2018р., 05.09.2018р., 10.10.2018р., 06.11.2018р., 07.12.2018р.

Листами від 04.01.2018р. вих. № 16, від 01.02.2018р. вих.№141, від 12.03.2018р. вих.№346, від 02.04.2018р. вих.№451, від 03.05.2018р. вих.№627, від 31.05.2018р. вих.№760, від 05.07.2018р. вих.№958, від 10.08.2018р. вих.№1151, від 05.09.2018р. вих.№1260, від 08.10.2018р. вих.№1446, від 05.11.2018р. вих.№1599 та від 07.12.2018р. вих.№1785 відповідач звертався до Харківського міського центру зайнятості з проханням направляти інвалідів 3 групи для працевлаштування на підприємстві за наявними вакансіями згідно звітів 10-ПІ. Також начальник відділу кадрів КП «Міськелектротранссервіс» ОСОБА_1 неодноразово приймала участь у семінарах і ярмарках вакансій, що проводилися Харківським обласним центром зайнятості та Харківським міським центром зайнятості (лист від 26.03.2018р. вих.№ХМЦЗ-03-2954 , лист від 20.04.2018р. вих.№ХМЦЗ-03-4033, лист від 20.06.2018р. вих.№ХМЦЗ-03- 6398, лист від 25.07.2018р. вих.№ХМЦЗ-03-7681, лист від 26.07.2018р. вих.№ХМЦЗ-03-7746, лист від 22.08.2018р. вих.№ХМЦЗ-03-8572, лист від 13.12.2018р. вих.№ХМЦЗ-03-12517 та лист від 14.12.2018р. вих.№ХМЦЗ-03- 12543), та розміщали інформаційні листи на сайті пошуку роботи №1 в Україні WORK.ua 29.05.2018р. та 28.11.2019р.

Також впродовж 2018 р. до КП «Міськелектротранссервіс» службою зайнятості було направлено 1 особу з обмеженими фізичними можливостями, якому було відмовлено в прийнятті на роботу з причини не проходження медичного обстеження (копії направлень на працевлаштування містяться в матеріалах справи).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів та вчинено достатні дії для недопущення господарського правопорушення.

Відтак, відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, відповідач підчас судового розгляду довів, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, з огляду на що, до відповідача застосування адміністративно-господарських санкцій за непрацевлаштування нормативної кількості інвалідів застосовуватися не можуть.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" про стягнення адміністративно-господарських санкцій- залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено 19.06.2019 року.

Суддя Кухар М.Д.