Справа № 1340/5916/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3052/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 1340/5916/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, третя особа голова Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області Андрущенко Андрій Олександрович про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Гулкевич І.З., у м. Львові Львівської області 28.01.2019 року, згідно з протоколом судового засідання о 14:25 год., повний текст судового рішення складено 01.02.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , журналіст інформаційної агенції «Журналісти проти корупції» 07.12.2018 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, в якому просить:

- визнати незаконними дії відповідача щодо ненадання відповідей на запити № ВСП 001/06/09/18 від 06.09.2018 та № ВСП 001/03/12/18 від 03.12.2018;

- зобов`язати відповідача надати позивачу запитувану у запитах від 06.09.2018 та від 03.12.2018 інформацію, в тому числі шляхом надання для ознайомлення згаданих у запитах документів;

- стягнути з відповідача моральну (немайнову) шкоду, що була спричинена позивачу внаслідок незаконних дій суб`єкта владних повноважень - Старояричівської сільської ради щодо ненадання відповіді на запити в розмірі 100 000 гривень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області щодо ненадання недостовірної та неповної інформації на запит №ВСП001/06/09/18 від 06.09.2018 року та запит №ВСП001/03/12/18 від 03.12.2018 року.

Зобов`язано Старояричівську сільську раду Кам`янка-Бузького району Львівської області надати Жукову Олександру Сергійовичу запитувану інформацію вказану у запиті № ВСП001/06/09/18 від 06.09.2018 року та у запиті № ВСП001/03/12/18 від 03.12.2018 року у повному обсязі.

В задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції відмовив.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 1340/5916/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що Старояричівська сільська рада надіслала Жукову О.С. відповіді на його запити простим листом, оскільки в сільському бюджеті не передбачено коштів на придбання конвертів, марок та оплату рекомендованих відправлень. Зазначає, що у позивача наявна інформація, яку просив витребувати позивач від відповідача, оскільки така була надана на інші запити позивача. Крім того, повну інформацію за запитами позивача не було надано, оскільки це б призвело до розголошення конфіденційної інформації про особу.

В судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Апелянт, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є журналістом інформаційної агенції «Журналісти проти корупції», що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 звернувся до голови Старояричівської сільської ради із запитом від 06.09.2018 № ВСП001/06/09/18, на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» просив:

- надати інформацію про кількість не успадкованих земельних ділянок по сільській раді станом на дату отримання запиту та їх загальну площу, кількість заяв поданих сільською радою до місцевого суду про визнання спадщини відумерлою за 2015-2017 роки (після спливу року з часу відкриття спадщини);

- надати інформацію про кількість не успадкованих земельних ділянок та їх загальну площу станом на 01.01.2016 р, 01.01.2017 р,;

- у випадку не подання заяв до суду надати інформацію про причини порушення сільською радою вимог ст.1277 ЦК України.

03.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до Старояричівської сільської ради із журналістським запитом № ВСП001/03/12/18, просив відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації»:

- надати поіменний список колишніх (померлих) власників неуспадкованих земельних ділянок за 2015-2017 роки (за кожен рік окремо), вказавши у ньому прізвище, ім`я та по батькові померлого, рік народження, місце проживання до смерті, площу земельної ділянки, дату смерті померлого;

- надати інформацію про кількість заяв, поданих сільською радою до суду у 2015-2018 роках (за кожен рік окремо) про визнання спадщини відумерлою (по не успадкованих земельних ділянках);

- надати список згаданих вище заяв, поданих до суду у 2015-2018 роках (за кожен рік окремо), у якому вказати прізвище, ім`я та по батькові померлого власника не успадкованої земельної ділянки, площа земельної ділянки, місце проживання померлого та дату смерті;

- повідомити, чи здійснюється контроль у сільській раді за незаконним використанням (не використанням) сторонніми особами не успадкованих земельних ділянок, коли, ким і на кого з посадових осіб сільської ради покладено такі обов`язки і наслідки такого контролю.

В зазначених вище запитах ОСОБА_1 просив скерувати відповіді на його поштову адресу, а також повідомити телефоном чи засобами електронної пошти.

Старояричівська сільська рада повідомила суд, що 13.09.2018 та 04.12.2018 р у відповідь на запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації надіслала листи та повідомила заявника:

- що на всі земельні ділянки є потенційні спадкоємці враховуючи і п`яту чергу спадкоємців за законом відповідно до ст. 1265 ЦК України. Майно залишається «безхазяйним» після смерті спадкодавця через те, що потенційні спадкоємці можуть про нього просто не знати через поважність причин, з яких встановлений законодавством строк для прийняття спадщини був пропущений;

- на сьогоднішній день ТзОВ «Агро ЛВ Лімітед», яка орендує земельні паї на протязі 2018 року допомагає людям в юридичному оформленні прав на земельні ділянки.

На доведення факту скерування листів №№ 470, 631 ОСОБА_1 відповідач надав копії аркушів журналу реєстрації вихідної кореспонденції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано доказів надіслання відповідей на запити на поштову адресу ОСОБА_1 через Укрпошту чи будь-якого іншого оператора поштового зв`язку України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Положення статті 40 Конституції України гарантують кожній особі право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових чи службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Із змісту запитів позивача слідує, що вони стосується доступу до публічної інформації.

Статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Частиною 1 ст. 13 цього Закону визначено перелік розпорядників публічної інформації, якими зокрема є суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Запит на інформацію, згідно з частиною першою статті 19 вказаного Закону, - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації передбачено статтею 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Як вбачається з матеріалів справи, відповіді відповідача на запити позивача не відповідають критеріям, наведеним у Законі України «Про доступ до публічної інформації», оскільки надана інформація є неповною та недостовірною.

Також, відповідачем не надано доказів надіслання відповідей на запити на поштову адресу ОСОБА_1 через будь-якого оператора поштового зв`язку України. Копії журналу реєстрації вихідної кореспонденції про направлення відповідей на запити позивача не є належним доказом надіслання ОСОБА_1 відповіді на його запити. Сам по собі факт реєстрації листів в журналі не доводить скерування цих листів адресату.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів факту надіслання ОСОБА_1 відповідей на його запити про доступ до публічної інформації у встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації» строки, а наявні у справі відповіді на запити є неповними.

Доводи апелянта про наявність у позивача інформації, яку він запитував та неможливість надання повної інформації через заборону розголошення конфіденційних відомостей про особу відкидаються апеляційним судом, оскільки в матеріалах справи, як зазначалося вище відсутні докази надання відповідачем належної та повної інформації на інформаційні запити позивача, а відповідач не був позбавлений можливості надати запитувану інформацію в тому обсязі, який не суперечить вимогам чинного законодавства щодо нерозголошення конфіденційної інформації про особу.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у справі Tбrsasбg a Szabadsбgjogokйrt v. Hungary від 14 липня 2009 року (§26-39) ЄСПЛ зазначив, що попри те, що стаття 10 не покладає на державу обов`язки з надання інформації, і те, що право на доступ до адміністративних відомостей з неї складно вивести. Тим не менше, Суд нещодавно наблизився до ширшого розуміння поняття «свобода одержувати інформацію»… і відповідно до визнання права на доступ до інформації».

У розглянутому випадку, на думку ЄСПЛ, мало місце втручання у здійснення організацією функцій «вартового пса» суспільства через «цензуру інформаційної монополії», а не просто відмова у доступі до офіційних документів.

Європейський суд також підкреслив, що запитана інформація була вже готова і могла бути надана. Водночас, на державі лежав обов`язок не перешкоджати суспільному рухові такої інформації.

Аргумент про захист приватності ЄСПЛ спростував, адже скарга стосувалася питань суспільного життя. Якщо ж у запитаній скарзі і містилися якісь особисті відомості про її автора, то їх можна було вилучити із документа. Суд також додав, що «для свободи вираження поглядів у політичній сфері було б фатальним, якби публічні особи могли цензурувати пресу і громадські дискусії заради захисту своїх особистих прав, стверджуючи, що їх думки із суспільних питань стосуються їх особистостей і становлять приватну інформацію, що не може бути поширена без їх згоди».

У рішенні від 25 червня 2013 року (§20, 24-26) у справі Youth Initiative forv. Serbia зазначено, що ЄСПЛ готовий розглядати справи про доступ до публічної інформації за статтею 10 Конвенції. «Концепція «свободи отримувати інформацію» включає право доступу до інформації». «Коли неурядова організація займається справами громадського інтересу, як у випадку цього заявника, вона виконує роль громадського «сторожового пса» і має таку ж важливість, як ЗМІ». Зауваживши, що відносно заявника «мало місце втручання у його право на свободу вираження» і що таке втручання суперечило національному законодавству Сербії, ЄСПЛ визнав порушення статті 10 Конвенції.

Таким чином, встановлена у справі, що розглядається, безпідставна відмова відповідача надати позивачу запитувану інформацію свідчить про недотримання відповідачем міжнародних стандартів щодо доступу до публічної інформації.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної4 відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 1340/5916/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 14.06.2019