Справа № 826/13808/17
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 червня 2019 року № 826/13808/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської державної адміністрації

Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації)

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Київської міської державної адміністрації (далі - відповідач-1 та/або КМДА), Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач-2 та/або Департамент) та просить суд:

- визнати незаконними дії Київської міської державної адміністрації;

- визнати незаконними дії заступника директора Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації ОСОБА_2.;

- зобов`язати Київську міську державну адміністрацію надати відповідь на запит про отримання публічної інформації від 12.10.2017 року поданого від імені ОСОБА_1 по суті запиту, або направити належному розпоряднику.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Київською міською державною адміністрацією або заступником директора Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації ОСОБА_2 незаконно направлено запит ОСОБА_1 від 12.10.2017 року до відповідного розпорядника з метою приховання запитуваної інформації.

Крім цього, ОСОБА_1 стверджує, що відповідні по суті на його запит від 12.10.2017 року відповідачем-1 не надано.

Представником відповідача-2 подано письмові заперечення на позовну заяву, що долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача-1 заперечив проти позову усно.

В судовому засіданні 26.02.2018 року судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

12.10.2017 року ОСОБА_1 подав до Київської міської державної адміністрації запит на отримання публічної інформації, у якому просив керуючись Законом України «Про доступ до публічної інформації» повідомити, хто повинен надати інформацію про місце розташування вільних земельних ділянок в місті Києві для отримання їх у безоплатну власність на підставі статті 118 Земельного кодексу України.

Листом від 20.10.2017 року №7 Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за дорученням заступника керівника апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації Є. Ситніченка від 12.10.2017 року №3710 (з) повідомлено позивача, що Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не є розпорядником запитуваної інформації, а готовий продукт інформації про вільні земельні ділянки відсутній, з огляду на що така інформація не підпадає під сферу регулювання Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Вважаючи, що відповідачами вчинено незаконні дії позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

В свою чергу, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 02.10.1992 року №2657-XII далі - Закон №2657-XII).

Згідно частини 1 статті 1 Закону №2657-XII публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 12 Закону №2657-XII визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

В розрізі приписів частини 1 статті 13 Закону №2657-XII розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що відповідачі є розпорядниками публічної інформації.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №10 Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Поряд із цим, статтею 40 Конституції України закріплено право особи на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. Деталізацію наведене право отримало у Законі України від 02.10.1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР). Відносини з розгляду звернень громадян є основним і єдиним предметом регулювання цього Закону.

Так, за приписами статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Як вже було зазначено судом вище позивач просив надати відповідача-1 інформацію щодо того хто повинен надати інформацію про місце розташування вільних земельних ділянок в місті Києві для отримання їх у безоплатну власність на підставі статті 118 Земельного кодексу України.

Проаналізувавши зміст запиту ОСОБА_1 від 12.10.2017 року суд дійшов до висновку, що запитувана ним інформація за своєю природою не містить ознак публічної, а тому, не може бути надана в порядку, передбаченому Законом України №2939-VІ.

Суд також звертає увагу на те, що Закон України №2939-VІ передбачає два види інформаційних відносин, на які його положення не поширюються: відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій та відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що запит позивача від 12.10.2017 року про надання публічної інформації є фактично зверненням (заявою, клопотанням) про надання інформації згідно із Законом України «Про звернення громадян».

Підпунктом 3.4 пункту 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» встановлено, що одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом №2939-VІ, проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону №393/96-ВР, розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (пункт 2 частини п`ятої статті 19, пункт 4 частини першої статті 22 Закону №2939-VІ), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом №393/96-ВР. При цьому запитувача повинно бути повідомлено у п`ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону №393/96-ВР.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що фактично відповідачем-2 розглянуто запит позивача від 12.10.2017 року в порядку Закону №2939-VІ, у той час коли, надання відповідної інформації регулюється Законом №393/96-ВР.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Разом з цим, матеріали справи не містять в собі належних та достатніх доказів на підтвердження повідомлення запитувача у п`ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону №393/96-ВР.

Таким чином, усупереч вимогам добросовісності і розсудливості, які в силу статті 2 КАС України є одними з критеріїв оцінки в порядку судового контролю адміністративним судом, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не роз`яснило позивачу можливості розгляду його звернення відповідно до Закону №393/96-ВР і, відповідно, не розглянуло його запит згідно з нормами цього Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №813/3059/16.

Більше того, фактично позивачем порушувалося питання щодо того, хто саме володіє запитуваною інформацією, а не володіють чи нею відповідачі.

Тобто, фактично відповідь по суті звернення ОСОБА_1 відповідачем-2 не надано.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про наявність протиправної бездіяльності Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо не розгляду запиту ОСОБА_1 від 12.10.2017 року у порядку та строки встановлені Законом України «Про звернення громадян», а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача-2 розглянути відповідний запит у порядку та строки встановлені Законом №393/96-ВР.

Саме такий спосіб захисту є на думку суду ефективними та таким, що призведе до відновлення порушених прав позивача.

Між тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними дії Київської міської державної адміністрації та заступника директора Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації ОСОБА_2 з огляду на таке.

По-перше, запит позивача був розглянутий відповідачем-2 за дорученням керівника апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації), тобто відповдіаечм-1 не вчинено незаконних дій.

По-друге, заступник директора Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації ОСОБА_2 не є відповідачем в даній адміністративній справі.

Разом з цим, відсутні праві підстави для зобов`язання Київської міської державної адміністрації надати відповідь на запит про отримання публічної інформації від 12.10.2017 року поданого від імені ОСОБА_1 по суті запиту, або направити належному розпоряднику, оскільки саме відподвіаечм-2 допущено протиправну бездіяльність.

Згідно частини 1 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

В розрізі приписів пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, з метою ефективного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов частково шляхом визнання протиправною бездіяльності Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо не розгляду запиту ОСОБА_1 від 12.10.2017 року у порядку та строки встановлені Законом України «Про звернення громадян» та зобов`язати Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянути запит ОСОБА_1 від 12.10.2017 року у порядку та строки, що встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 5 статті 139 КАС України визначено, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.11.2017 року позивача звільнено від сплати судового збору за подання адміністративного позову до Київської міської державної адміністрації, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а в ході розгляду справи судом не встановлено понесення сторонами витрат, відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , відомості щодо ідентифікаційного коду відсутні) до Київської міської державної адміністрації (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, б. 36), Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, б. 32-а, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо не розгляду запиту ОСОБА_1 від 12.10.2017 року у порядку та строки встановлені Законом України «Про звернення громадян».

3. Зобов`язати Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянути запит ОСОБА_1 від 12.10.2017 року у порядку та строки встановлені Законом України «Про звернення громадян».

4. У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін