Справа № 826/10792/16
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у місті Києві, Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 травня 2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати незаконним і скасувати рішення (лист) Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві від 17 листопада 2015 року вих. №28603/10/26-58-11-02-18;

- визнати незаконним і скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві від 22 лютого 2016 року вих. №3881/10/26-15-08-02-14 про результати розгляду первинної скарги;

- визнати незаконним і скасувати рішення ДФС України від 10 травня 2016 року №10273/6/99-99-08-02-01-15 про результати розгляду скарги;

- зобов`язати Державну податкову інспекцію у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві включити відомості з поданих ТОВ «Нікея» податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць жовтень 2015 року, доповнення та додатка 5 до цієї декларації до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.05.2018 позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 року зазначену апеляційну скаргу залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 187 КАС України, а саме: до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору у повному обсязі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2018 року апеляційну скаргу прийнято до свого провадження судом та повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків.

Постановою Верховного суду від 17.12.2018 ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду.

В засідання з`явився представник апелянта, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідачів просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Нікея» є юридичною особою, платником податків, зареєстроване платником податку на додану вартість з присвоєнням індивідуального податкового номера 89.

10.11.2015 позивачем було подано до ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м.Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2015 року з додатком №5 до неї. Також, разом з податковою декларацією позивачем були подані доповнення до податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період жовтень 2015 року (включно з додатками) відповідно до абзацу другого пункту 46.4 статті 46 Податкового кодексу України у вигляді цінного листа від з описом вкладення. Також в той же день копію податкової декларації з ПДВ за податковий період календарний місяць жовтень 2015 року та копію додатку 5 до цієї податкової декларації позивач надіслав на електронну поштову скриньку ДПІ засобами телекомунікаційного зв`язку.

ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м.Києві листом від 17.11.2015 №28603/10/26-58-11-02-18 «Про відмову у прийнятті податкової звітності» повідомила позивача про те, що податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2015 року від 10.11.2015 вважається не прийнятою як податкова звітність у зв`язку з тим, що вона подана з порушенням вимог п. 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями.

Не погоджуючись з діями ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м.Києві позивачем подана скарга до ГУ ДФС у м.Києві вих. №74/12 від 28.12.2015, за результатами розгляду якої рішенням про результати розгляду первинної скарги від 22.02.2016 №3881/10/26-15-08-02-14 рішення ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м.Києві від 17.11.2015 №28603/10/26-58-11-02-18 «Про відмову у прийнятті податкової звітності» залишено без змін, а скаргу позивача від 28.12.2015 №74/12 (вх. від 04.01.2016 №14/10) - без задоволення.

Рішенням ГУ ДФС у м.Києві від 13.01.2016 №275/10/26-15-08-02-14 продовжено строк розгляду скарги позивача від 28.12.2015 №74/12 до 02.03.2016 (включно).

В подальшому, Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікея» подано скаргу до ДФС України вих. №0104/4 від 01.04.2016.

Рішенням ДФС України від 10.05.2016 №10273/6/99-99-08-02-01-15 залишено без змін лист (рішення) ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м.Києві від 17.11.2015 №28603/10/26-58-11-02-18 «Про відмову у прийнятті податкової звітності» про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2015 року з додатком № 5 та рішення ГУ ДФС у м.Києві від 22.02.2016 №3881/10/26-15-15-08-02-14 про результати розгляду скарги, а скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея» від 01.04.2016 №0104/1 залишено без задоволення.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду за захистом порушених, на його думку, прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ДПІ при прийнятті рішення щодо відмови у прийнятті податкової звітності позивача з ПДВ за жовтень 2015 року діяла правомірно, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України. У зв`язку з чим, вимога позивача в частині визнання рішення (лист) ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м.Києві від 17 листопада 2015 року вих. №28603/10/26-58-11-02-18 незаконним та його скасування задоволенню не підлягає.

Також суд не погодився з твердженнями позивача щодо відсутності у Державної фіскальної служби України повноваженнями на розгляд в порядку статті 56 ПК України скарг на рішення контролюючих органів та ГУ ДФС у м.Києві повноважень на розгляд скарги на рішення ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м.Києві.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-УІ (надалі - ПК України).

Так, у відповідності до положень п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України одним з обов`язків платника податку є подання до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Порядок подання податкової декларації до контролюючих органів регламентовано положеннями статті 49 Податкового Кодексу України.

Згідно з пунктами 49.1, 49.2 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

За правилами пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Апеляційну скаргу обґрунтовано незгодою позивача із запровадженням системи електронного адміністрування податку на додану вартість, посиланнями на відсутність в законодавстві прямої заборони контролюючому органу приймати податкову звітність, подану платником податку у паперовому вигляді.

З 1 січня 2015 року набув чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», згідно з яким запроваджено систему електронного адміністрування податку на додану вартість та передбачено подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі.

Положеннями абзацу другого пункту 49.4 статті 49 ПК встановлено імперативний припис, відповідно до якого податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

У разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 цієї статті.

Таким чином, вказані норми передбачають обов`язок платника податку на додану вартість подавати звітність з цього податку лише в електронній формі.

Відповідно до пункту 46.5. статті 46 Податкового кодексу України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

На виконання цієї норми наказом Міністерства фінансів України №966 від 23 вересня 2014 року затверджено зокрема форму податкової декларації з податку на додану вартість; Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість (чинні на час здійснення спірних правовідносин).

За змістом пункту 46.4 статті 46 Податкового кодексу України якщо платник податків вважає, що форма податкової декларації, визначена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, збільшує або зменшує його податкові зобов`язання, всупереч нормам цього Кодексу з такого податку чи збору, він має право зазначити цей факт у спеціально відведеному місці у податковій декларації.

У разі необхідності платник податків може подати разом з такою податковою декларацією доповнення до такої декларації, які складені за довільною формою, що вважатиметься невід`ємною частиною податкової декларації. Таке доповнення подається з поясненням мотивів його подання. Платник податків, для якого цим Кодексом встановлено обов`язок подання звітності в електронній формі, подає таке доповнення в електронній формі.

Зі змісту форми податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 23 вересня 2014 року № 966, у редакції, що діяла на дату подання позивачем контролюючому органу документів, вбачається наявність відмітки про одночасне подання до декларації, зокрема і доповнення (за довільною формою) відповідно до пункту 46.4 статті 46 розділу II Кодексу.

Отже, електрона форма декларації з ПДВ містить спеціальне відведене місце, що передбачає можливість платника податку на додану вартість надавати доповнення до поданої декларації, що спростовує доводи позивача про відсутність можливості скласти таку декларацію в електронному вигляді через фізичну відсутність електронного шаблона цієї декларації та не можливості приєднати доповнення до такої декларації в порядку, визначеному статтею 46.4 Податкового кодексу України та права враховувати від`ємне значення ПДВ у наступних податкових періодах.

Пунктом 2 розділу ІІІ затвердженого наказом №966 Порядку визначено, що декларація та додатки до неї, а також інша податкова звітність з податку на додану вартість, зазначена у пункті 8 розділу I цього Порядку, подаються до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податку, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, згідно чинного на час спірних правовідносин законодавства, позивач був зобов`язаний подавати звітність з податку на додану вартість шляхом подання відповідної декларації в електронній формі.

Невиконання позивачем цього обов`язку зумовлює правомірність відмови контролюючого органу у прийнятті податкової звітності, поданої з порушенням вимог закону.

Паперовий документ, заповнений позивачем за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 № 966, та поданий до контролюючого органу, не може вважатись податковою звітністю з податку на додану вартість, оскільки паперова форма звітності з цього податку не передбачена законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена ВС у постанові від 04.09.2018 у справі №826/6975/16.

Для забезпечення можливості подавати звітність в електронній формі платник податків повинен отримати посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, які мають право підпису, печатку юридичної особи та укласти з податковим органом договір про визнання електронних документів.

Податковий орган, підписуючи договір з платником податків, зобов`язаний забезпечити запис на електронний носій платника податків безкоштовного спеціалізованого програмного забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді, через яке у подальшому формується та направляється відповідна звітність в електронній формі.

Положеннями пункту 49.8 статті 49 ПК передбачено, що прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу.

Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу.

Вказане у сукупності свідчить, що вимога позивача щодо визнання рішення (лист) ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м.Києві від 17 листопада 2015 року вих. №28603/10/26-58-11-02-18 незаконним та його скасування задоволенню не підлягає.

Пунктом 56.2 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. (пункт 56.3 статті 56 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 56.8 статті 56 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність порушень Державною фіскальною службою України та Головного управління ДФС у м.Києві вимог чинного законодавства під час розгляду скарг, зокрема, щодо права на розгляд скарг, поданих платниками податків.

Судом апеляційної інстанції надано оцінку кожному окремому специфічному доводу позивача, зокрема, щодо зазначення в рішенні прізвищ секретаря судового засіданні та представників сторін, відображення позиції сторін, усіх вчинених судом процесуальних дій та доводам, які мають значення для правильного вирішення адміністративної справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності та в межах апеляційної скарги, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 травня 2018 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у місті Києві, Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 травня 2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 10.06.2019