Справа № 440/4679/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 р.Справа № 440/4679/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 08.02.19 року по справі № 440/4679/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України , Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

27.12.2018 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області, в якій просив:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення ДФОП МВС України про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 1-ї групи інвалідності;

- зобов`язати МВС України та УМВС України в Полтавській області вчинити дії щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 1-ї групи інвалідності, в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на нього поширюється дія Закону України "Про міліцію" та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" №850 від 21.10.2015. І група інвалідності встановлена йому при повторному огляді з 22.10.2018. Стверджував, що звільнений зі структурного підрозділу УМВС, пішов на пенсію та отримує пенсію, як працівник міліції, всі документи формувалися та направлялися саме від УМВС України в Полтавській області. Тому відмову МВС України у виплаті йому суми різниці відповідної одноразової грошової допомоги вважав протиправною, оскільки МВС України вважало, що на нього не поширюються відповідні норми Закону України "Про міліцію" та Порядку № 850.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без розгляду висновку Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 27.11.2018 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язано Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області повторно направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язано Міністерства Внутрішніх справ України повторно розглянути заяву від 15.11.2018 та висновок про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності ОСОБА_1 - з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу Управління внутрішніх справ виконкому Полтавської обласної Ради народних депутатів від 16.09.1986 № 105л/с сержант внутрішньої служби Руденко С.П., старший пожарний 3-й самостійної воєнізованої пожежної частини м. Полтава, перебував у зоні Чорнобильської АЕС з 25.07.1986 по 25.08.1986 /а.с. 12/.

Відповідно до відомостей, зазначених у трудовій книжці ОСОБА_1 , з 1984 року по 30.09.2002 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України /а.с. 11/.

Згідно з постановою Центральної медичної (військово-лікарської комісії МВС України) від 13.08.2018 № 23/Ч, захворювання пенсіонера ОВС ОСОБА_1 , 1962 р.н., "Так, пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" /а.с. 15/.

З довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0029618 вбачається, що ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено І (першу) групу інвалідності з 22.10.2018, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, із 90% професійної працездатності /а.с. 16/.

22.11.2018 позивач звернувся зі заявою до Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області, в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що отримав першу групу інвалідності від захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків з ліквідації аварії на ЧАЕС /а.с. 40/.

Управлінням МВС України в Полтавській області складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ. Згідно з указаним висновком нарахована одноразова грошова допомога складає 460 250,00 грн; раніше виплачена сума 46 008,00 грн; розмір одноразової грошової допомоги до виплати 414 242,00 грн /а.с. 38/. Цей висновок направлено до МВС України.

В подальшому листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 10.12.2018 № 15/2-4696 повернуто до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності. У вказаному листі зазначено, що під час розгляду матеріалів з`ясовано, що ОСОБА_1 проходив службу та звільнений з посади командира відділення 3-ї підпорядкованої державної пожежної частини 4-го загону ДПО (м. Полтава), підпорядкованого УДПО УМВС України в Полтавській області та мав звання старшого прапорщика внутрішньої служби. Зазначено, що згідно з абзацом третім пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію". Виплата одноразової допомоги в разі каліцтва працівника міліції була передбачена статтею 23 Закону. Відповідно до статті 16 Закону, до працівників міліції належали особи, які проходили службу в підрозділах міліції, і яким відповідно до чинного законодавства було присвоєно спеціальні звання міліції. Зазначено, що ОСОБА_1 , як старший прапорщик внутрішньої служби, належав до категорії осіб начальницького складу державної пожежної охорони і не належав до категорії працівників міліції, тому норми Закону на нього не може бути поширено. Отже, надіслані матеріали не відповідають вимогам Закону, що унеможливлює прийняття за ним будь-якого рішення /а.с. 39/.

Листом УМВС України в Полтавській області від 14.12.2018 № 4/Р-2243 л.к. повідомлено позивача про повернення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги, оскільки матеріали не відповідають вимогам Закону, що унеможливлює прийняття за ним будь-якого рішення /а.с. 20/.

Позивач, не погоджуючись із відмовою у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, звернувся до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з огляду на умови проходження ним служби до звільнення та на обставини звільнення - прирівняний до працівника міліції за своїм статусом і тому на нього поширюється як стаття 23 Закону України "Про міліцію", так і Порядок № 850.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно з абзацом 3 пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Частиною шостою статті 23 Закону України "Про міліцію" в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13.02.2015, яка набрала чинності 12.03.2015, передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Таким чином, Законом України від 13.02.2015 №208-VIII внесено зміни до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції та викладено частину шосту статті 23 Закону України "Про міліцію" у вищезазначеній редакції.

У "Прикінцевих положеннях" вказаного Закону зазначено про необхідність Кабінету Міністрів України, міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 року (по тексту - Порядок № 850) встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 № 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707.

Згідно пункту 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" №900 від 23.12.2015, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

З матеріалів справи вбачається, що позивачу була встановлена перша група інвалідності 22.10.2018, тобто після набрання чинності Законом України від 13.02.2015 № 208-VIII. отже на нього розповсюджується Порядок №850.

Згідно із пунктом 4 даного Порядку, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

ОСОБА_1 первинна група інвалідності (друга) була встановлена вперше 05.11.2002 року /а.с.17/.

Отже, з 22.10.2018 року зі зміною групи інвалідності на першу ОСОБА_1 отримав право на збільшений розмір відповідної допомоги - згідно з пунктом 4 Порядку № 850, процитованим вище.

Відповідно до пункту 7 вищевказаного Порядку, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

При цьому, пунктом 9 Порядку № 850 передбачено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з пунктом 8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

На виконання вимог пункту 8 Порядку №850 Управління МВС України в Полтавській області складено Висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ. Згідно з указаним висновком нарахована одноразова грошова допомога складає 460 250,00 грн; раніше виплачена сума 46 008,00 грн; розмір одноразової грошової допомоги до виплати 414 242,00 грн /а.с. 38/.

Проте, листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 10.12.2018 № 15/2-4696 повернуто до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності позивачу.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, зокрема приписи пункту 9 Порядку № 850, колегія суддів дійшла висновку, що законодавцем встановлено два можливих рішення, які може прийняти МВС України за наслідком розгляду отриманих матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги: про призначення або про відмову у призначенні грошової допомоги.

Водночас рішення про відмову в призначенні такої грошової допомоги приймається виключно у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку № 850, а саме: призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Проте, в даному випадку МВС України не прийняло жодного зі вказаних рішень, повернувши матеріали до УМВС України в Полтавській області на підставі своїх висновків про те, що на ОСОБА_1 не поширюється Закон України "Про міліцію" та Порядок № 850.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що на ОСОБА_1 поширюються вказані нормативно-правові акти з огляду на час встановлення йому першої групи інвалідності.

Щодо доводів відповідачів, що позивач не має спеціального звання міліції та був звільнений на пенсію з підрозділу пожежної охорони, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною першою 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються "Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ", затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про міліцію", особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Згідно частини першої статті 20 Закону України "Про пожежну безпеку", порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про пожежну безпеку", чинного на час звільнення ОСОБА_1 особовий склад державної пожежної охорони поділяється на рядовий та начальницький. Йому видається формений одяг за зразками, що встановлюються Кабінетом Міністрів України для особового складу підрозділів внутрішньої служби. На нього поширюються і відповідні відзнаки. Особовий склад чергових підрозділів для роботи на пожежах забезпечується спеціальним одягом, спорядженням і засобами індивідуального захисту. Особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони присвоюються відповідно до чинного законодавства спеціальні звання внутрішньої служби.

Відповідно до пункту 1 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Згідно з пунктом 2 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991, спеціальне звання "старшого прапорщика внутрішньої служби" є рівнозначним спеціальному званню "старшина міліції".

З матеріалів справи вбачається, що позивач у званні старшого прапорщика внутрішньої служби проходив службу на посаді командира відділення 3-ї підпорядкованої державної пожежної частини 4-го загону ДПО (м. Полтава), підпорядкованого УДПО УМВС та був звільнений з органів внутрішніх справ.

На час звільнення позивача підрозділ, у якому він проходив службу, входив до складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, ОСОБА_1 на даний час отримує пенсію як пенсіонер органів внутрішніх справ /а.с.80/.

Позивач до свого звільнення проходив службу на підставі "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991 року.

Також колегія суддів звертає увагу, що раніше Руденку ОСОБА_2 при встановленні групи інвалідності вже виплачувалася підрозділами міліції одноразова грошова допомога при настанні інвалідності (за другою групою) саме як працівнику органу внутрішніх справ. /а.с.86,87/.

Таким чином, враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач з огляду на умови проходження ним служби до звільнення та на обставини звільнення - прирівняний до працівника міліції за своїм статусом і тому на нього поширюється як стаття 23 Закону України "Про міліцію", так і Порядок № 850.

Щодо зобов`язання Міністерства Внутрішніх справ України повторно розглянути заяву від 15.11.2018 та висновок про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності ОСОБА_1 - з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В той же час слід враховувати, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

При цьому, з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_3 , а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки Міністерством внутрішніх справ України рішення про відмову позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, передбачене пунктом 9 Порядку № 850 не приймалося, отже наявні підстави для визнання протиправними дій МВС України щодо повернення без розгляду висновку УМВС України в Полтавській області від 27.11.2018 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2019 року по справі № 440/4679/18 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2019 року по справі № 440/4679/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 14.06.2019 року