Справа № 805/2605/16-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2019 року

Київ

справа №805/2605/16-а

адміністративне провадження №К/9901/14546/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Донецької митниці ДФС

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року (суддя Христофоров А.Б.)

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року (судді: Арабей Т.Г. (головуючий), Геращенко І.В., Міронова Г.М.)

у справі № 805/2605/16-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Ресурс»

до Донецької митниці ДФС

про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Ресурс» (далі - Товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Донецької митниці ДФС (далі - Митниця, митний орган), в якому просило визнати протиправними і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 16 травня 2016 року № 700080000/2016/000040/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 16 травня 2016 року № 700080000/2016/00045.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у митного органу були відсутні правові підстави для невизнання заявленої митної вартості товарів за ціною договору (контракту) та застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів, оскільки позивач до митної декларації додав всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість зауваження Митниці не свідчать про неповноту чи про недостовірність відомостей щодо митної вартості імпортованого товару, а тому рішення про коригування митної вартості товарів прийнято відповідачем всупереч вимог МК України та підлягає скасуванню.

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 21 вересня 2016 року адміністративний позов Товариства задовольнив: визнав протиправними та скасував рішення про коригування митної вартості товарів від 16 травня 2016 року №700080000/2016/000040/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 16 травня 2016 року № 700080000/2016/00045. Стягнув з Донецької митниці ДФС (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь Товариства судові витрати в розмірі 3624,97 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач під час митного оформлення товару подав усі необхідні документи, які відповідають вимогам частини другої статті 53 МК України та чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять жодних розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначенні митної вартості, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості товару; натомість відповідачем не обґрунтовано, у чому полягали об`єктивні сумніви у заявленій декларантом митній вартості товару, та не доведено неможливості застосування методу визначення митної вартості за ціною договору.

Донецький апеляційний адміністративний суд постановою від 16 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції змінив: в абзаці четвертому резолютивної частини постанови Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року замість суми стягнення судових витрат « 3 624,97 грн» вказав суму « 1378,00 грн (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.». У решті постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року залишив без змін.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Митниця звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства в повному обсязі.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 08 грудня 2016 року відкрив касаційне провадження за скаргою Митниці.

У запереченнях на касаційну скаргу Товариство зазначило, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, тому касаційну скаргу просило залишити без задоволення.

02 лютого 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 11 квітня 2016 року між позивачем (покупець) та АТ Лебединський ГЗК (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 86/16/161133, за умовами якого продавець зобов`язувався поставити на адресу позивача товар - гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди) (ГБЗ) за ціною та на умовах, зазначених в додатках до договору.

11 квітня 2016 року між сторонами укладено Додаток № 1 до контракту, згідно з яким покупець зобов`язувався оплатити та прийняти, а постачальник поставити у квітні 2016 року гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди) вищого сорту, виробництва АТ Лебединський ГЗК (РФ), код ТН ЗЕД 7203 10 00 00, ТУ-0726-003-09 зі змінами № 1 від 01 січня 2011 року, № 2 від 24 жовтня 2011 року, №3 від 10 грудня 2013 року, в кількості 2 890 тон (+/- 5% в опціоні). Умови поставки: DAP станція Соловей (439701)/Тополі (431801) кордон РФ/Україна. Вартість за 1 тонну 164,20 доларів США, загальна вартість 498 264,90 доларів США (з урахуванням опціону).

16 травня 2016 року з метою здійснення митного оформлення ввезеної партії вказаного товару декларант позивача подав до Митниці митну декларацію №700080000/2016/002332, в якій визначив митну вартість за ціною договору.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларант разом із митною декларацією подав до митного органу наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 11 квітня 2016 року № 86/16/161133, з додатком № 1 від 11 квітня 2016 року; рахунок-фактуру (інвойс) від 25 квітня 2016 року № 161133-1-1, рахунок-фактуру (інвойс) від 25 квітня 2016 року № 161133-1-2, митну декларацію країни експортера від 21 квітня 2016 року № 10101050/210416/0000408, платіжне доручення від 20 квітня 2016 року № 6 про перерахування 482 748,00 доларів США (пункт 7.1 контракту- 100% переплата за товар).

За наслідками опрацювання митним органом наданих декларантом документів відповідач через засоби електронного зв`язку надіслав декларанту повідомлення про необхідність подати додаткові документи відповідно до частини третьої статті 53 МК України.

16 травня 2016 року, отримавши повідомлення від Товариства про неможливість надати додаткові документи, Митниця відмовила у митному оформленні (випуску) товарів та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №700080000/2016/000040/2, згідно з яким митну вартість імпортованого позивачем товару визначила за другорядним методом - за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Товар, який надійшов на адресу Товариства, випущено у вільний обіг за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х МК України.

Надалі позивач, керуючись положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 55 МК України, звернувся до Митниці із заявою від 19 липня 2016 року № 178/2016-ОД про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту), а саме: лист ТОВ УК «Металлоинвест», Росія від 19 квітня 2016 року № 40-2430 про формування цін на гарячебрикетоване залізо; лист ТОВ УК «Металлоинвест», Росія від 28 червня 2016 року № 40-4033 щодо прайс-листів на ГБЗ; лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 29 червня 2016 року № 2485; бухгалтерська інформація про оприбуткування товару.

Розглянувши подані декларантом додаткові документи, Митниця направила Товариству листа від 22 липня 2016 року № 3424/10/05-70-66, в якому повідомила про відмову у визнанні заявленої митної вартості імпортованого товару, зазначивши наступне:

1) у листі ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 29 червня 2016 року № 2485 порівняння ціни на товар «брикети залізної руди (гарячебрикетоване залізо), вищого ґатунку» походженням з Російської Федерації здійснено за цінами на переробний чавун та металобрухт на ринку України. На думку митного органу, відповідне визначення ціни є неправильним, оскільки порушує Національний стандарт «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт оцінки), згідно з яким методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Металобрухт, переробний чавун та гарячебрикетоване залізо не є подібним майном у розумінні норм вищезазначеного стандарту та не є ідентичними, подібними (аналогічними) товарами за Митним кодексом України;

2) позивачем не надано каталоги та прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.

При цьому, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач надав Митниці для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, натомість відповідач не мав законних підстав для витребовування додаткових документів та, як наслідок, для відмови в митному оформленні товару за заявленою Товариством митною вартістю, оскільки не довів, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації.

Вимоги частин третьої-четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Однак, відповідач, обмежившись лише загальним висновком про те, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, не зазначив у рішенні про коригування митної вартості товарів, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, в чому полягає невідповідність даних або які розбіжності, наявні в поданих декларантом документах, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті частини другої статті 55 МК України.

Посилання відповідача як на підставу для невизнання заявленої позивачем митної вартості імпортованого товару на те, що у листі ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 29 червня 2016 року № 2482 порівняння ціни на товар «брикети залізної руди (горячебрикетоване залізо), вищого ґатунку» походження з Російської Федерації здійснено за цінами на переробний чавун та металобрухт на ринку України, що, на думку Митниці, є неправильним, оскільки металобрухт, переробний чавун та горячебрикетоване залізо не є ідентичними чи подібними (аналогічними) товарами, суди попередніх інстанцій обґрунтовано не взяли до уваги з огляду на те, що лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» є виключно консультативним документом, а наведена в ньому інформація не має обов`язкового значення для визначення митної вартості товару.

Безпідставним є також посилання митного органу на ненадання позивачем прайс-листів (прейскурантів) виробника гарячебрикетованого заліза, оскільки, як встановили суди попередніх інстанцій, АТ «Лебединський ГЗК» (постачальник) не надає прайс-листи при поставці продукції у кількості більше 200 тонн, що підтверджується листом ТОВ УК «Металлоинвест» від 28 червня 2016 року № 40-4033.

Крім того, Суд зазначає, що прайс-лист не є обов`язковим документом, що передбачений частиною другою статті 53 МК України, який має подати декларант під час митного оформлення товару, та не є документом, що підтверджує вартість імпортованого товару.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, єдиною підставою для коригування митної вартості товарів слугувала інформація з електронної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи (далі - ЄАІС) ДФС України щодо митного оформлення ідентичних товарів з вищим рівнем митної вартості.

Однак формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Враховуючи вищевикладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору. Натомість відповідач всупереч вимогам частини другої статті 71 КАС України не довів наявність у Митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваних рішень.

Відповідно до частини третьою статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Донецької митниці ДФС залишити без задоволення, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова