Справа № 360/517/19
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2019 року справа №360/517/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: доповідача судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 р. (у повному обсязі складено 12 березня 2019 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/517/19 (головуючий І інстанції суддя К.О. Пляшкова) за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України та просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому в призначенні пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахуванні до його пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоду роботи на підприємствах вугільної промисловості ПО «Артемуголь» з 18.07.1983 року по 22.10.1983 року на шахті «Кочегарка», з 29.01.1986 року по 24.01.1990 року на шахті ім. Ю.О. Гагаріна; зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 18.07.1983 року по 22.10.1983 року та з 29.01.1986 року по 24.01.1990 року йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 31.10.2018 року (а.с. 4-7).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 16 листопада 2018 року № 673 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 жовтня 2018 року про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні вимоги про визнання протиправними дій, зобов`язання зарахувати до пільгового стажу періоду роботи та призначити пенсію відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 90-95).

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у відомостях про роботу позивача за період з 29.01.1986 року по 24.01.1990 року на шахті ім. .О. Гагаріна в якості підземного гірничого майстра, не вказано до якої виробничої дільниці він прийнятий з 29.01.1986 року та переведений з 07.01.1987 року. В записі № 17 про переведення в графі 4 не зазначено дату документу, на підставі якого внесено цей запис. Також, у відомостях про роботу за цей період відсутні дані про зайнятість позивача на підземних роботах повний робочий день.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи позивачем 31.10.2018 подано до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області заяву про призначення/перерахунок пенсії, до якої додано копії: паспорта; картки платника податків; трудової книжки від 04.06.1982 НОМЕР_1 ; військового квитка НОМЕР_2 , диплома від 28.06.1983 НОМЕР_3 ; довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 від 31.10.2018 № 275, від 29.10.2018 № 1061, від 29.10.2018 № 1063; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637: від 26.10.2018 № 86, від 29.10.2018 № 1062 (а.с 8-9, 13-16, 20, 66-67, 80-82).

У розписці-повідомленні уповноваженою особою відповідача наведений перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії, а саме: пільгові довідки за період з 18.07.1983 по 22.10.1983, з 29.01.1986 по 24.01.1990; документи про стаж за період роботи з 12.02.1990 по 07.07.1990; копії первинних документів щодо заробітної плати до 01.07.2000 (а.с. 67).

За наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення від 16 листопада 2018 року № 673 про відмову у призначенні пенсії, про прийняття якого повідомлено позивачу листом від 16.11.2018 № 6078/031-08 (а.с. 11-12, 83).

Білокуракинським ОУПФУ Луганської області з посиланням на положення абзацу 1 частини третьої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, постанови Правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 за № 1231/13105, до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно з частиною третьою статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, не зараховано періоди роботи з 18.07.1983 по 22.10.1983, з 29.01.1986 по 24.01.1990 у зв`язку з відсутністю у трудовій книжці відомостей, що визначають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлених для відповідної категорії працівників, та відсутністю необхідних документів для підтвердження спеціального трудового стажу.

Крім того, зазначено, що записи у трудовій книжці не відповідають порядку заповнення трудових книжок згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, оскільки у відомостях про роботу за період з 29.01.1986 по 24.01.1990 на шахті ім. Ю.О. Гагаріна ВО Артемвугілля підземним гірничим майстром не вказано до якої виробничої дільниці позивач прийнятий з 29.01.1986 та переведений з 07.01.1987. В записі № 17 про переведення в графі 4 не зазначено дату документа, на підставі якого внесено такий запис.

Згідно з довідкою Білокуракинського ОУПФУ Луганської області про наявний трудовий стаж, страховий стаж позивача складає 18 років, дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату 20.07.2029 (а.с. 17).

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття відповідачем рішення від 16.11.2018 року № 6078/031-08 про відмову у призначенні пенсії.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Пунктом шостим статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами частини першої ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років (п. 3 ч. 1 ст. 114 Закону № 2148).

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, трудова книжка є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

З огляду на вищевикладене, уточнююча довідка може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи трудовій книжці. Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Відповідно до статті 44 Закону № 1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу наведених норм вбачається, що у зв`язку зі зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком пенсійний орган був зобов`язаний перевірити копії відповідних документів та у разі виявлення невідповідностей вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством.

Дослідженням копії трудової книжки позивача встановлено, що за спірний період у ній наявні такі записи (а.с.. 13-16):

Шахта Кочегарка ВО Артемвугілля
- запис № 13: 18.07.1983 прийнятий підземним гірничим майстром на ділянку вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на підземних роботах, наказ від 19.07.1983 № 131 к;

- запис № 14: 22.10.1983 звільнений у зв`язку з призовом на військову службу згідно з пунктом 3 статті 36 КЗпП України, наказ від 09.11.1983 № 182 к;

- запис № 15: з 16.11.1983 по 26.12.1985 Радянська армія;

Шахта ім. Ю.О. Гагаріна ВО Артемвугілля
- запис № 16: 29.01.1986 прийнятий підземним гірничим майстром, наказ від 31.01.1986 № 5 к;

- запис № 17: 07.05.1987 переведений підземним гірником по ремонту гірничих виробок, наказ № 27 к б/д;

- запис № 18: 24.01.1990 звільнений за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України, наказ від 26.01.1990 № 3 к.

Згідно з довідкою Білокуракинського об`єднаного районного військового комісаріату Луганської області від 26.10.2018 № 86 позивач з 16.11.1983 по 23.12.1985 проходив військову службу. Підстава видачі: військовий квиток НОМЕР_2 , облікова картка до військового квитка НОМЕР_2 (а.с. 80).

Як слідує з рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач не надав довідок, що уточнюють характер роботи на шахті Кочегарка ВО Артемвугілля та шахті ім. Ю.О. Гагаріна ВО Артемвугілля, у зв`язку з неможливістю їх одержання, оскільки підприємства розташовані на непідконтрольній українській владі території. У відомостях про роботу позивача за період з 29.01.1986 року по 24.01.1990 року на шахті ім. .О. Гагаріна в якості підземного гірничого майстра, не вказано до якої виробничої дільниці він прийнятий з 29.01.1986 року та переведений з 07.01.1987 року. В записі № 17 про переведення в графі 4 не зазначено дату документу, на підставі якого внесено цей запис. Також, у відомостях про роботу за цей період відсутні дані про зайнятість позивача на підземних роботах повний робочий день.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Дослідженням запису № 13 трудової книжки позивача встановлено, що цей запис містить всі необхідні відомості щодо роботи позивача на шахті Кочегарка ВО Артемвугілля у період з 18.07.1983 по 22.10.1983 із повним робочим днем під землею.

Окрім того, суд звертає увагу на той факт, що, піддаючи сумніву записи в трудовій книжці позивача за період роботи з 18.07.1983 по 22.10.1983, з 29.01.1986 по 24.01.1990, пенсійний орган посилався на Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, тобто на нормативний акт, який був запроваджений в часі пізніше ніж заповнювалась трудова книжка.

Таким чином, відповідач безпідставно вимагає від позивача надати уточнюючу довідку за цей період роботи та не зараховує цей період роботи до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З матеріалів справи слідує, що позивач відмовився від надання довідки, що уточнює характер роботи позивача на шахті ім. Ю.О. Гагаріна ВО Артемвугілля у період з 29.01.1986 по 24.01.1990 у зв`язку із перебуванням підприємства на тимчасово неконтрольованій території України.

При цьому Білокуракинське ОУПФУ Луганської області всупереч своїм дискреційним повноваженням не сприяло позивачеві у отриманні інших доказів, які б містили інформацію про особливий характер роботи позивача на шахті ім. Ю.О. Гагаріна ВО Артемвугілля, та у сукупності із записами у трудовій книжці позивача давали б підстави вважати, що позивач у вказаний період працював із повним робочим днем під землею та такий стаж має бути включений до стажу, що дає право на призначення особі пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Білокуракинським ОУПФУ Луганської області до пільгового стажу позивача також не зарахована строкова служба в Радянській Армії, яка має бути зарахована до такого стажу згідно з абзацом 2 частини першої статті 8 Закону № 2011-ХІІ. Проте, у рішенні відповідача від 16.11.2018 № 673 про відмову у призначенні пенсії не наведено жодних мотивів, з яких час строкової служби позивача не зарахований до пільгового стажу.

Зобов`язуючи повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення йому пенсії, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо зарахування до його пільгового стажу періоду роботи з 29.01.1986 року по 24.01.1990 року на шахті ім. Ю.О. Гагаріна. Пенсійному органу слід врахувати правову оцінку, надану цим обставинам в мотивувальній частині даної постанови.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача від 16.11.2018 № 673 про відмову у призначенні пенсії позивачу прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, тобто є необґрунтованим та таким, що не відповідає критеріям правомірного рішення, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із прийняттям Білокуракинським ОУПФУ Луганської області рішення від 16.11.2018 № 673 про відмову у призначенні пенсії, а не з діями, вчиненими останнім з метою виконання своїх функцій та повноважень, суд вважає, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування такого рішення.

Самі по собі дії відповідача не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача. Тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги позивача.

Що стосується вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу певні періоди роботи позивача, а також зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, суд зазначає таке.

Статтею 58 № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону № 1058-IV, з урахуванням висновку суду.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог із застосуванням положень КАС України щодо виходу за межі позовних вимог та обранням іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що приймаючи спірне рішення він діяв правомірно.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 р. у справі № 360/517/19 - в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 червня 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко