Справа № 752/8926/19
Суддя: Чередніченко Н. П.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/8926/19
Провадження № 2-а/752/387/19
РІШЕННЯ

Іменем України

10.06.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Києві справу за адміністративним позовом Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року представник позивача Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - КМЦНСВ) звернувся до суду з позовом до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві) про визнання дій протиправними та скасування постанови.

В обґрунтування позову зазначено, що постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Шабанової В.В. від 16.04.2019 року накладено на боржника КМЦНСВ штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн. В постанові про накладення штрафу головний державний виконавець посилається на ч. 2 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», де зазначено, що у разі невиконання рішення суду без поважних причин - державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника. Однак, виконати рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/7031/16-а, а саме: здійснити виплату ОСОБА_1 щорічної разової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік з урахуванням проведених виплат, - відповідач не має можливості через відсутність бюджетних призначень на вказані цілі. Позивач зазначає, що невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а тому відсутні підстави для накладення штрафу. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві щодо винесення постанови 16.04.2019 року про накладення штрафу та скасувати зазначену постанову.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.05.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник позивача з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач після відкриття провадження у справі відзив на позов, та інші клопотання до суду не подав, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 53049828 з примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 752/7031/16-а про зобов`язання Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічної разової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік з урахуванням проведених виплат (а.с.9).

Постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Шабанова В.В. від 16.04.2019 року накладено на боржника КМЦНСВ штраф на користь держави у розмірі 5 100 грн.

В постанові про накладення штрафу від 16.04.2019 року, головний державний виконавець посилається на ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що у разі невиконання рішення суду без поважних причин - державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника.

Вважаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звернувся до суду з даним позовом, наголошуючи на тому, що невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин.

Перевіряючи доводи позивача, суд вважає за необхідне зазначити про те, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, - визначає Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу, відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

З аналізу викладеної норми слідує, що негативні наслідки у вигляді накладення штрафу за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення настають за умови його невиконання без поважних причин.

Відповідно до частини 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Суд звертає увагу на те, що за своєю природою штраф - це міра адміністративної відповідальності. Штрафи представляють собою грошові стягнення, тобто є обтяженням майнового характеру для учасників виконавчого провадження. При цьому, штрафи можуть накладатися лише за винні дії чи бездіяльність.

Таким чином, державним виконавцем може бути винесено постанову про накладення штрафу виключно у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Перелік причин, які можуть визнаватися поважними Законом України «Про виконавче провадження» не встановлений.

У зв`язку з цим суд, вирішуючи питання про наявність чи відсутність у боржника поважних причин невиконання судового рішення, керується власним переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні приєднаних до матеріалів справи доказів, як це передбачено ч. 1 ст. 90 КАС України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Таким чином, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат лише здійснює фактичну виплату громадянам коштів, які надходять із Державного бюджету України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що ненадходження відповідних коштів із Державного бюджету України є поважною причиною невиконання Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат судового рішення у частині факчтиної виплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік з урахуванням проведених виплат.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18) та від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а (К/9901/12146/18).

Частиною 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що стороною позивача доведено підставність позову, однак, відповідачем доводи позивача жодними доказами не спростовано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання неправомірними дій головного державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу та скасування постанови про накладення штрафу на Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у розмірі 5100,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанова Віталія Валерійовича щодо винесення постанови про накладення штрафу від 16.04.2019 року ВП № 53049828, - неправомірними.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанова Віталія Валерійовича 16.04.2019 року ВП № 53049828 про накладення штрафу на Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у розмірі 5100,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Голосіївський районний суд м. Києва. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Головуючий Н.П. Чередніченко