Справа № 200/5114/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 р. Справа№200/5114/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання рішення протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати Рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування Рішення від 05.04.2019 року №57 про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу",

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перевести ОСОБА_1 з 19.03.2019 року з пенсії по інвалідності призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» із розрахунку 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15.03.2019 року №6195/34-1/19, №6194/34-1/19, №6196/34-1/19, нарахувати та виплатити виниклу заборгованість.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.03.2019 року вона звернулась до відповідача з заявою про переведення з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». Для переведення на інший вид пенсії, було надано до Маріупольського ОУ ПФУ трудову книжку, Довідку про стаж роботи, Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії, паспорт та ідентифікаційний код. Проте, 05 квітня 2019 року вона отримала рішення відповідача №57 від 05.04.2019 року про відмову в переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», в обґрунтування якого зазначено, що вона не має правових підстав для отримання пенсії по інвалідності відповідно до положень Закону України «Про державну службу», оскільки ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII надано право лише на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 р.

Позивач вважає рішення управління №57 від 05.04.2019 року противоправним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України оскільки безпосередньо порушує її право на пенсійне забезпечення, яке передбачено Законом України «Про державну службу».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/5114/19-а та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У строк, встановлений судом через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем було надано відзив на позов, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив те, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в управлінні з 08.01.2009 року, як отримувач пенсії по інвалідності 3 група відповідно до ст.30-33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Підставою для призначення пенсії по інвалідності була Довідка МСЕК ДОН-07 №006343 від 12.01.2009 року. З 01.10.2017 року, у зв`язку із зміною групи інвалідності (Довідка МСЕК №АВ 0702593 від 01.11.2017 року) позивача переведено з пенсії по інвалідності - 3 гр. на пенсію по інвалідності 2 група загальне захворювання відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 19.03.2019 року позивач звернулась до управління із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності 2 група відповідно до ст. 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII. До заяви було додано копію трудової книжки, довідку ДУ «Територіального медичного об`єднання МВС України по Донецькій області» №28 від 13.03.2019року, довідки Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України. Донецької області від 18.07.2018 року №4071/34-1/18 про стаж роботи на посадах державного службовця, від 15.03.2019 року №6194/34-1/19, №6196/34-1/19, №6195/34-1/19 про складові показники заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, паспорт, ідентифікаційний код. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України „Про державну службу" №3723, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Позивач, станом на день звернення до управління із заявою про переведення її на пенсію за Законом України "Про державну службу" №3723 не досягла пенсійного віку.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, суд зазначає про наступне.

В силу приписів статті 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до положень частини 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з частини 3 статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В клопотанні відповідача не наведені конкретні обставини, що ускладнюють розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Крім того, відповідачем надано відзив на позовну заяву та матеріали пенсійної справи позивача. Ознайомившись із матеріалами справи, враховуючи категорію справи та характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянкою України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 14 листопада 2000 року), адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатна здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () - орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатне здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Позивач у період з 22.04.1996 року по 31.05.2018 року працювала на посадах державного службовця, а саме: в Управлінні Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області за період з 22.04.1996 року по 01.02.2004 року, в Управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя Донецької області за період з 02.02.2004 року по 30.03.2017 року, в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області за період з 31.03.2017 року по 31.05.2018 року. 31.05.2018 року позивача звільнено з посади у зв`язку з реорганізацією. Загальний стаж роботи позивача на посадах державного службовця станом на 31.05.2018 року становив 22 роки 01 місяць та 5 днів.

На підставі довідки Медико-соціальної Експертної Комісії серії ДОН-07 №006343 від 12.01.2009 року, ОСОБА_1 з 08.01.2009 року призначено пенсію по інвалідності 3 групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З 01.10.2017 року, у зв`язку із зміною групи інвалідності (Довідка Медико-соціальної Експертної Комісії серії АВ № 0702593 від 01.11.2017 року) позивача переведено з пенсії по інвалідності - 3 група на пенсію по інвалідності 2 група загальне захворювання відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", безстроково.

19.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою №2011 про перехід на інший вид пенсії з пенсії по інвалідності 2 група відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням від 05.04.2019 року № 57 відповідач відмовив позивачу у переведенні з одного виду пенсії на інший. В обґрунтування своє відмови, відповідач зазначив те, що до заяви було додано копію трудової книжки, довідку ДУ «Територіального медичного об`єднання МВС України по Донецькій області» №28 від 13.03.2019 року, довідки Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України. Донецької області від 18.07.2018 року №4071/34-1/18 про стаж роботи на посадах державного службовця, від 15.03.2019 року №6194/34-1/19, №6196/34-1/19, №6195/34-1/19 про складові показники заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, паспорт, ідентифікаційний код. Заявнику з 08.01.2009 року вже призначено пенсію по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За таких обставин, враховуючи, що заявник вже є отримувачем пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у переведенні з пенсії по інвалідності призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» .

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, передбачено Законом України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 (далі Закон № 889-VIII).

Відповідно до п. 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889 з 01.05.2016 року втратив чинність Закон України № 3723, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889 передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону України № 3723 встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону України № 3723 визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону України № 3723).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону України № 3723).

Судом установлено, що трудовий стаж позивача на державній службі становить 22 роки 01 місяців 5 днів, вона є інвалідом ІІ групи, що підтверджується Довідкою Медико-соціальної Експертної Комісії серії АВ № 0702593 від 01.11.2017 року.

Таким чином, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, суд доходить висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону України № 3723, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону України № 1058, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України № 3723.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на статтю 90 Закону № 889-VIII, відповідно до якої пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як на підставу для відмови позивачу у призначенні пенсії по інвалідності на підставі статті 37 Закону №3723-XII, оскільки позивач має право на призначення пенсії по інвалідності за правилами пунктів 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, якими не передбачено нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18).

Відповідно до вимог частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Враховуючи, проаналізовані норми законодавства та висновки Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18), суд вбачає наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення відповідача щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності державного службовця.

Частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Заява позивача подана 19.03.2019 року оформлена відповідно до додатку 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) №22-1 від 25.11.2005. До заяви було додано всі необхідні документи.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 05.04.2019 року №57 про відмову в переведенні позивача з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" та зобов`язання відповідача перевести позивача з 19.03.2019 року з пенсії по інвалідності призначеної за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" із розрахунку 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15.03.2019 року №6195/34-1/19, №6194/34-1/19, №6196/34-1/19.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити виниклу заборгованість, суд зазначає наступне.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем не буде проведено нарахування та виплата заборгованості після переведення позивача з пенсії по інвалідності призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», починаючи з 19.03.2019 року та внаслідок таких протиправних дій відповідача буде порушено права позивача на належний розмір вказаних виплат.

Отже, позовні вимоги в зазначеній частині звернені на майбутнє та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у відповідності до чого підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 576,30 грн. (75%).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання рішення протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 05.04.2019 року №57 про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу».

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перевести ОСОБА_1 з 19.03.2019 року з пенсії по інвалідності призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» із розрахунку 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15.03.2019 року №6195/34-1/19, №6194/34-1/19, №6196/34-1/19.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 87548, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Зелинського, буд.27 а) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 576 (п`ятсот сімдесят шість грн.) 30 коп.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 18 червня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова