Справа № 806/1902/18
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1902/18 Головуючий у 1-й інстанції: Токарева Марія Сергіївна Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

23 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

представника позивача: Дудніка О.Ю.,

представника позивача: Приймака М.В.,

представника відповідача: Добровінської Д.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року (проголошено в м. Житомир, повний текст складено 06.09.2018) у справі за адміністративним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мирославель-Агро" до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 22.12.2017 №,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2018 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Мирославель-Агро" (СТОВ "Мирославель-Агро") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22 грудня 2017 року, яким визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 203 080 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому просив суд подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року - без змін.

Представники позивача в судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити рішення суду першої інстанції без змін

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, входячи з наступного.

Так, судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області було проведено документальну планову виїзну перевірку СТОВ "Мирославель-Агро" з питань податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016. За результатами проведеної перевірки було складено акт від 11.12.2017 №860/06-30-14-13/37042376.

У акті перевірки відповідачем вказано, що СТОВ "Мирославель-Агро" допущено порушення п.п.209.15.1 ст.209 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 203 080,00 грн., в тому числі: підлягає сплаті до державного бюджету - 196 169,00 грн. занижено на загальну суму 243 998,00 грн. в наступних періодах:

-січень 2016 року - на суму 1 728,00 грн.;

-лютий 2016 року - на суму 14 394,00 грн.;

-липень 2016 року - на суму 160 634,00 грн.;

-жовтень 2016 року - на суму 61 655,00 грн.;

-листопад 2016 року - на суму 702,00 грн.;

-грудень 2016 року - на суму 4 885,00 грн.;

завищено на загальну суму 47 829,00 грн. в наступних періодах:

-березень 2016 року - на суму 3 885,00 грн.;

-червень 2016 року - на суму 3 447,00 грн.;

-серпень 2016 року - на суму 20 969,00 грн.;

-вересень 2016 року - на суму 19 528,00 грн.;

та на спеціальний рахунок товариства на суму 6 911,00 грн. за січень 2016 року.

Так, в ході перевірки Головним управління ДФС у Житомирській області встановлено не вірний розподіл товариством сум податкового кредиту, чим порушено п.п. 209.15.1 Податкового кодексу України. Дане порушення встановлено шляхом співставлення розподілених сум податкового кредиту, задекларованих у Додатку № 10 до податкової Декларації з ПДВ "Розрахунок сум податку на додану вартість по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами, що підлягають сплаті до державного бюджету та перерахуванню на спеціальний рахунок з фактичним напрямом використання товарів/послуг в операціях, пов`язаних з рослинництвом та тваринництвом.

На підставі вказаного вище акту було винесено податкове повідомлення-рішення від 22 грудня 2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 203080 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, товариство звернулося до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки контролюючого органу, викладені у акті від 11.12.2017 №860/06-30-14-13/37042376, на підставі якого винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами та ґрунтуються лише на припущеннях.

Колегія суддів погоджується із вказаною позицією суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно з п.209.1 ст.209 Податкового Кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно до 209.6 ст.209 Податкового кодексу України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Ця норма діє з урахуванням того, що: а) для новоутвореного сільськогосподарського підприємства, зареєстрованого як суб`єкт господарювання, який провадить господарську діяльність менше ніж 12 календарних місяців, така питома вага сільськогосподарських товарів/послуг розраховується за наслідками кожного окремого звітного податкового періоду; б) з метою розрахунку такої питомої ваги до складу основної діяльності сільськогосподарського підприємства не включаються оподатковувані операції з постачання основних фондів, що перебували у складі його основних фондів не менше ніж 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно, якщо такі операції не були постійними і не становили окремої підприємницької діяльності.

Крім цього, відповідно до п.п.209.2.1 п. 209.2 ст.209 Податкового кодексу України сільськогосподарські підприємства для забезпечення перерахування, зазначеного у: а) підпункті "а" пункту 209.2 цієї статті, зараховують кошти на власні рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкриті для перерахування коштів до державного бюджету та на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для здійснення операцій з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із зерновими і технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва); б) підпункті "б" пункту 209.2 цієї статті, зараховують кошти на власні рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкриті для перерахування коштів до державного бюджету та на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для здійснення операцій з постачання зернових і технічних культур; в) підпункті "в" пункту 209.2 цієї статті, зараховують кошти на власні рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкриті для перерахування коштів до державного бюджету та на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для здійснення операцій із продукцією тваринництва.

Згідно з п.209.14 ст.209 Податкового кодексу України сільськогосподарське підприємство - суб`єкт спеціального режиму оподаткування здійснює оподаткування операцій з продажу (постачання) сільськогосподарської продукції за ставкою, визначеною підпунктом "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу.

В силу вимог пп. 209.15.1 п. 209.1 ст. 209 ПК України виробничими факторами, за рахунок яких сформовано податковий кредит,є: а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції. У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виробництва сільськогосподарських товарів/послуг, у тому числі зернових і технічних культур, та/або продукції тваринництва, а частково для інших товарів/послуг, сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості таких сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості всіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виробництва зернових культур і технічних культур, та/або частково для виробництва продукції тваринництва, та/або частково для інших сільськогосподарських товарів/послуг, сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості таких зернових і технічних культур, продукції тваринництва та інших сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх сільськогосподарських товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

Варто зазначити, що ДФС України листом від 14.03.2016 №8763/7/99-99-19-03-02-17" Про розподіл податкового кредиту сільськогосподарськими підприємствами" було надано детальне роз`яснення щодо порядку розподілу сільськогосподарськими підприємствами суб`єктами спеціального режиму оподаткування податкового кредиту при придбанні товарів/послуг для використання в операціях з постачання зернових і технічних культур, продукції тваринництва та іншої сільськогосподарської продукції.

Як встановлено з наданих документів, СТОВ «Мирославель-Агро» на підставі розрахованої питомої ваги кожного виду сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості постачання усіх сільськогосподарських товарів/послуг за попередні послідовні 12 місяців здійснювало розподіл сум податкового кредиту за відповідний податковий період на підставі податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, отриманих від постачальників.

Крім цього, значення рядків 10.1 декларацій дорівнює сумі значень рядків 5.1 таблиць 1-3 Додатку 10 (ДС10), значення рядків 10.2 декларацій дорівнюють сумі значень рядків 5.2 таблиць 1-3 Додатку 10 (ДС10) і відповідають даним додатку 5 до декларацій з ПДВ "Розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту у розрізі контрагентів", що в повній мірі відповідає вимогам Наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 "Про порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість".

Суми податку на додану вартість, відображені в рядках 5.1, 5.2 таблиць 1-3 Додатку 10 до декларацій з ПДВ відповідають сумі значень рядків 10.1 та 10.2 Декларацій з ПДВ з урахуванням значення рядка 12 "коригування податкового кредиту".

Крім цього, за результатом замовленої позивачем експертизи, складено відповідний висновок №01-18 від 10.04.2018, у якому зазначено, що висновки акту перевірки Головного управління ДФС у Житомирській області №860/06-54-30-14-13/37042376 від 11.12.2017 року про результати документальної планової виїзної перевірки СТОВ Мирославель-Агро податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року в частині заниження та донарахування податку на додану вартість на суму 203 080,00 грн. за вказаний період нормативно та документально не підтверджуються.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем без належного обґрунтування визначено суму заниження податку на додану вартість в розмірі 203 080 грн., що свідчить про протиправність винесеного податкового повідомлення-рішення.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо наданого позивачем експертного висновку, як доказу у справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Отже, наявність тих чи інших обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, можуть бути встановлені судом, зокрема, на підставі висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно із ч.3 ст.101 КАС України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Таким чином, вказані норми процесуального права передбачають можливість надання висновку на замовлення учасника справи.

Порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи визначено ст. 104 КАС України.

У спірному випадку позивачем надано висновок експерта, який був складений на його замовлення, як учасника справи, а тому обґрунтовано прийнятий до уваги судом першої інстанції як належний та допустимий доказ у справі.

Частиною 2 ст. 77 КАС України вказано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 лютого 2019 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Боровицький О. А.