Справа № 200/6576/19-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

14 червня 2019 р. Справа №200/6576/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

суддя Донецького окружного адміністративного суду Голубова Л.Б., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту з нерухомого майна та виключення відомостей з реєстру, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про:

- зняття арешту з нерухомого майна, який накладений на підставі постанови б/н від 05.03.2008 року, постанови б/н від 10.07.2008 року, постанови ВП № 12220342 від 07.04.2009 року ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку;

- виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис № 6762942 від 12.03.2008 року про арешт нерухомого майна, № 7601801 від 21.07.2008 року про арешт нерухомого майна, № 8647409 від 15.04.2009 про арешт нерухомого майна.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду встановлено факт пропуску позивачем строку звернення з позовом до суду, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зобов`язано надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Представником позивача на виконання ухвали суду від 24 травня 2019 року надано заяву про поновлення строку звернення до суду.

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду представником позивача вказано, що про порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 дізнався 06 грудня 2017 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, однак представник позивача вважає, що даний момент отримання інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, не є днем коли, ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав, оскільки позивач не є фахівцем, який має професійні правові знання у юридичній галузі, тому не усвідомлював наслідків обмеження та користування своєю приватною власністю.

Крім того, зазначено, що 14 листопада 2018 року було укладено договір про надання правової допомоги. На момент укладення договору, представник позивача не володів будь-якою інформацією про відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 , підстави та правомірність їх відкриття, отже ОСОБА_1 не міг стверджувати про неправомірність накладення арешту на належне позивачу майно, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Представником позивача неодноразово з метою отримання інформації про відкритті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 направлялись адвокатські запити до ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку. У зв`язку з неотриманням відповідей представник позивача звернувся до ГТУЮ у Донецькій області.

Відповідь на адвокатський запит отримав 26 квітня 2019 року на офіційну електрону адресу. В період з 26.04.2019 року по 07.05.2019 року представник позивача перебував на лікарняному, тому про відповідь на адвокатський запит дізнався лише 08.05.2019 року.

З викладених обставин у заяві про поновлення строку звернення до суду, представник позивача просить поновити строк звернення до суду та визнати поважними причини пропуску строку.

Ознайомившись із викладеними позивачем доводами, наведеними в обґрунтування своєї позиції щодо поновлення строків звернення до суду, дослідивши матеріали заяви про поновлення строку звернення до суду та матеріали позовної заяви, що мають значення для правильного вирішення даного питання, суд зазначає наступне.

У ч. 1 ст.122 КАС України зазначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зазначена норма процесуального законодавства встановлює загальний строк подання адміністративного позову для захисту прав, свобод та інтересів особи та спеціальний, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, а також іншими законами. Зазвичай вони коротші від загального строку звернення й обумовлені специфікою відповідних відносин, у яких визначеності (стабільності) необхідно досягнути якнайшвидше.

В даному випадку предметом оскарження позивачем в судовому порядку є питання зняття арешту з нерухомого майна, який накладений на підставі постанови б/н від 05.03.2008 року, постанови б/н від 10.07.2008 року, постанови ВП № 12220342 від 07.04.2009 року ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановлені ст. 287 КАС України.

Відтак, відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України зазначено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналась про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Таким чином, вище вказаними статтями визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Разом з тим, після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, але такий може бути повернено або залишено без розгляду лише на тій підставі, що пропущено строк звернення, якщо судом не буде встановлена наявність поважних причин для пропуску такого строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 стало відомо про арешт нерухомого майна з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яка сформована 06.12.2017 року 12:02:50.

Протягом року ОСОБА_1 не вчиняв будь-яких дій направлених на з`ясування підстав накладення арешту на його майно, хоча в інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зазначено ким зареєстровано обтяження та які підстави обтяження. Майже через рік, після отримання інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Титаренко Т.А., а з позовною заявою звернулися лише 16 травня 2019 року (дата оформлення поштового відправлення), тобто з пропуском десятиденного строку.

Представником позивача надано заяву про поновлення строку звернення до суду, однак, суд критично ставиться до викладених представником позивача доводів у заяві про поновлення строків звернення до суду з огляду на те, що представник позивача неодноразово звертався до ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку та ГТУЮ у Донецькій області з запитами від 04.12.2018 року, 21.01.2019 року, 28.02.2019 року та був обізнаний про арешт, який накладений на майно ОСОБА_1 , з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яка сформована 06.12.2017 року 12:02:50, про що також неодноразово зазначав в своїх адвокатських запитах до ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку та ГТУЮ у Донецькій області.

Крім того, суд зазначає, що представник позивача - адвокат Титаренко Тарас Анатолійович є фахівцем, який має професійні правові знання у юридичній галузі, тому в повній мірі усвідомлював наслідки заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які накладені на майно ОСОБА_1 та про, що зазначено в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, що дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених законодавством певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відповідно, чинне законодавство України обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Вирішуючи питання щодо визнання поважними чи не поважними причини пропуску звернення до суду, суд виходить із принципів адміністративного судочинства та практики Європейського суду з прав людини.

Одним із елементів права на суд є право на доступ до суду, який означає, що особа повинна мати можливість подати справу на розгляд, а суд повинен розглянути її без зайвих та неналежних правових чи практичних перешкод. Таке право покладає на державу як негативний обов`язок, - тобто утриматися від створення неналежних процесуальних перешкод для доступу до суду, - так і позитивний, тобто забезпечити практичний та ефективний доступ до суду.

Держава в розрізі її елементів - суб`єктів владних повноважень користується (користуються) певною свободою розсуду у сфері регулювання права на доступ до суду, в тому числі його фінансової складової.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 та постанові від 30.09.2015 року по справі 21-2231а15 Верховний Суд України зазначив, що поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку. Суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити "визнати поважними причини пропуску процесуальних строків".

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії», суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У справі «Пономарьов проти України» Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позиція суду також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-2469цс16 та постанові від 22 лютого 2017 року у справі №6-17цс17.

Враховуючи наведені вище норми, суд зазначає, що знаючи про порушення своїх прав позивач у встановлені строки до суду не звернувся, що свідчить про порушення строків визначених п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, на звернення до суду із даним адміністративним позовом, при цьому суд не вбачає ознак поважності пропуску строку на звернення до адміністративного суду, оскільки дії позивача та представника позивача викладені у заяві про поновлення строку містять суб`єктивні ознаки.

Згідно частини 2 статті 123 КАС України передбачено, зокрема, якщо підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані судом неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Тому, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не надано доказів поважності причин пропуску даного строку, суд вважає, що позовну заяву необхідно повернути позивачеві відповідно до вимог частини 2 статті 123 та п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Згідно частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 160, 161, частиною 2 статті 123, пунктом 9 частини 4 статті 169, частиною 8 статті 169, статтями 243, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави, вказані у заяві про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту з нерухомого майна та виключення відомостей з реєстру повернути позивачеві разом з усіма доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Повний текст ухвали складено та підписано 14 червня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтями 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова