Справа № 760/8337/16-а
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/791/16
У справі № 760/8337/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

з участю секретаря - Кучерині Ю.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві справу за адміністратитвним позовом ОСОБА_1 до Поліцейської роти №7 батальйону № 4 УПП в м. Києві ДПН НП України капрал поліції Іваніва Олексія Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, суд

В С Т А Н О В И В:

04.05.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася в суду з позовом до відповідача капрала поліції поліцейської роти №7 батальйону № 4 УПП в м. Києві ДПН НП України Іваніва О.О., в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, скасувати постанову від 25.03.2016 серія ПС2 №843882 про накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування вимог зазначає, що 25.03.2016 постановою капрала поліції Іваніва О. О . її було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.10 ПДР, а саме, здійснення стоянки на повороті з вул. Почайнинської на вул. Верхній Вал на відстані менше 10 м від краю перехрестя за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн. Дану постану вона вважає протиправною з ряду підстав, серед яких зокрема вказує на те, що 1) відповідач жодним чином не здійснював будь-яких вимірювань відстані її автомобіля від краю перехрещуваної проїзної частини, який знаходився на значній відстані від неї; 2) капрал поліції вказав у постанові, що вона здійснила стоянку на повороті з вул.Почайнинської на вул.Верхній Вал, але ніяким чином не довів, що це була саме стоянка, а не вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через поганий стан водія чи несправність автотранспортного засобу; 4) капрал поліції вказав у постанові лише дату скоєння адміністративного правопорушення, яке, на його думку, мало місце. Але не вказав час (години та хвилини) скоєння адміністративного правопорушення, залишивши порожнє місце у відведеному для цього місці в постанові у справі про адміністративне правопорушення; 5) винесена відповідачем постанова на відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема формуляр оскаржуваної постанови був скасований та не має жодної юридичної сили відповідно до наказу МВС №1395 від 07.11.2015 року, який вступив в силу 13.11.2015 року. Цей наказ скасовує дію формуляру, який використав відповідач, та затверджує новий формуляр постанови в справі про адміністративне правопорушення, який має кардинальні відмінності. Зокрема новий формуляр містить відривну квитанцію, обов`язковість якої передбачена ст. 283 КпАП; 6) відповідно до ст. 283 КпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про: технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Проте відповідач таких відомостей до постанови не вніс та жодної фото чи відеофіксації нібито вчиненого нею порушення не проводив.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України вирішив провести розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши та оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України (КАС), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Судом встановлено, що 25.03.2016 капралом поліції поліцейської роти №7 батальйону № 4 УПП в м. Києві ДПН НП України Іванів О.О. винесено постанову, серія ПС2 №843882, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності. Вказаною постановою встановлено наявність в діях позивача складу правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено на останню стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Згідно даної постанови 25.03.2016 в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renolt Clio, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила здійснення стоянки на повороті з вул. Почайнинської на вул. Верхній Вал на відстані менше 10 м від краю перехрестя, чим порушила вимоги 15.10 ПДР України.

Зазначені дії ОСОБА_1 відповідно до оскаржуваної постанови кваліфіковано за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Так, згідно ч. 3 ст. 122 КУпАП, порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як визначено ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином з урахуванням вище приведених норм права вбачається, що відповідач як працівник органів Національної поліції, який має спеціальне звання уповноважений зупиняти транспортний засіб, складати протокол та виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Посилання позивача на те, що винесена відповідачем постанова на відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема формуляр оскаржуваної постанови був скасований, суд вважає формальними та такими, що не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Це ж стосується і посилань позивача щодо не внесення відповідачем до постанови відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, оскільки даних про те, що такий запис здійснювався матеріали справи не містять. Крім того, відповідачем у відповідності до фабули правопорушення, вірно кваліфіковано дії позивача за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Оскаржувану постанову суд визнає такою, що за своїм змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема, з наявних у постанові даних вбачається як суть правопорушення за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності так і відомості про особу, яка його вчинила.

З урахуванням зазначеного, підстав визнавати дії відповідача протиправними суд не вбачає.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що у постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При цьому, згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з постанови від 25.03.2016 серія ПС2 №843882, у останній не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Доводи позивача щодо не здійснення відповідачем вимірювань відстані, на якій її автомобіль зупинився від краю перехрещуваної проїзної частини, відповідач не спростував. Будь-яких доказів, які підтверджують правомірність прийнятого рішення суду не надав. З огляду на належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд вважає, що останній мав можливість реалізувати зазначене процесуальне право з метою виконання процесуального обов`язку покладеного на нього в силу ч. 2 ст. 71 КАС.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не було враховано усі обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про скасування оскаржуваної постанови належить задовольнити, оскільки за наслідками розгляду справи з боку позивача наведено достатньо доводів, які знайшли своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами та які свідчать про необґрунтованість рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Вирішуючи справу в частині вимог позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України через відсутність в її діях складу правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 КАС, адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб`єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Перелік вимог, які може містити адміністративний позов визначений ч. 4 ст. 105 КАС є вичерпний, що в свою чергу дає підстави для висновку, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права не передбачений КАС, так як вимога про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України через відсутність в діях особи складу правопорушення не передбачена ч. 4 ст. 105 КАС.

Також суд зауважує, що згідно ст.ст. 2, 8 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення ведеться на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення. Даним кодексом, зокрема, встановлено підвідомчість справ про адміністративні правопорушення та порядок провадження у них. За своїм змістом рішення про закриття провадження у справі з підстав визначених п. 1 ст. 247 КУпАП є вирішенням справи по суті, яким завершується провадження у такій справі. Так само провадження вважається завершеним після винесення постанови про накладення на правопорушника адміністративного стягнення. В будь-якому випадку остаточне рішення у справі виноситься в порядку визначеному КУпАП.

З огляду на викладене вище, суд не знаходить підстав для задоволення позовну в частині вимог щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України та вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122, 222, 251, 252, 254, 256, 268, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 4, 7, 17, 94, 158, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ПС2 № 843882 від 25.03.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 3 КпАП України гр. ОСОБА_1 та застосування до неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного адміністративного суду м.Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя