Справа № 640/18221/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Лічевецького І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про:

- визнання неправомірними дії Міністерства оборони України, щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за фактом настання III групи інвалідності, пов`язаної з пораненням, під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії;

- зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу за фактом настання III групи інвалідності, пов`язаної з пораненням під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії, в розмірі, визначеному п.п. 5, 6, 7 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу III групи інвалідності - 28.03.2007), який визначається на час встановлення інвалідності у відповідних відсотках від розміру десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, але не меншому у відповідних відсотках від 100-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом на час виплати допомоги та в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2018 позов задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.04.2016 №24, в частині направлення ОСОБА_1 документів на доопрацювання з поверненням їх до обласного військового комісаріату.

Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, відповідно до Порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтами подано апеляційні скарги з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в яких:

- ОСОБА_1 просить скасувати рішення в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, зобов`язавши МОУ призначити та виплатити зазначену допомогу;

- Міністерство оборони України просить скасувати зазначене рішення, відмовивши в задоволенні позову.

Доводи ОСОБА_1 обгрунтовані тим, що він має право на призначення одноразової грошової допомоги в результаті настання III групи інвалідності, пов`язаної з пораненням, під час виконання обов`язків військової служби.

Доводи Міністерства оборони України зокрема зводяться до того, що у позивача відсутнє таке право, оскільки позивач пропустив строк реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права відповідно до пункту 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 01.07.1983 по 24.04.1985 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яка входила до складу обмеженого контингенту Радянських військ в Республіці Афганістан, що підтверджується копією військового квитка від 18.03.1983 НОМЕР_2 , виданого Самбірським ОМВК Львівської області, копією посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_3 та копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 .

Під час виконання обов`язків військової служби на території Республіки Афганістан, 06.05.1985 позивач отримав множинні вогнепальні поранення лівої кисті, правого ліктьового суглобу, лівої ягодиці, обох нижніх кінцівок, ділянки чола, внаслідок розриву протитанкової міни.

Згідно з витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії від 16.02.2007 № 8 захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК від 28.03.2007 серії ЛВА-1 №311911 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 28.03.2007, причина інвалідності - захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідним пакетом документів щодо призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Листом від 25.10.2018 Львівський військовий комісаріат повідомив позивачу, що рішенням засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України від 08.04.2016 №24 документи позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги повернуто на доопрацювання, з огляду на відсутність у вказаних документах підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби.

Згідно з рішенням Міністерства оборони України від 08.04.2016, оформленим протоколом №24, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, повернула обласному військовому комісаріату матеріали на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, яким установлено інвалідність до 01.01.2014, оскільки у наданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено підпунктом 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499.

Не погоджуючись із зазначеними відповідями та висновками відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем було надано достатньо доказів в підтвердження отримання поранення в країнах, де велись бойові дії, що свідчить про наявність підстав для прийняття рішення стосовно позивача, відтак повернення документів на доопрацювання Міністерством оборони України було необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Приписами ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (Закон №2011-XII), дія цього Закону військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом міністрів України.

Згідно з частиною четвертою статті 16 Закону №2011-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, проходить службу у військовому резерві, під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження зазначених зборів, служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення на умовах, визначених пунктом 3 цієї статті.

Застосування статті 16 Закону №2011-XII пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок ушкодження здоров`я, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Суд першої інстанції обгрунтовано відхилив доводи відповідача стосовно того, що оскільки інвалідність позивача настала поза межами тримісячного строку, останній не має права на отримання вищезазначеної допомоги, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги виникає у особи з моменту встановлення їй відповідної групи інвалідності. Тобто таке право позивач набув саме 28.03.2007 під час встановлення останньому ІІІ групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 справа №21-563а14, де визначено, що право на отримання допомоги виникає у військовослужбовця з моменту настання інвалідності.

Крім того, визначено, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Станом на дату встановлення інвалідності позивачу - 28.03.2007 умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, визначено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (Порядок № 499).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018 у справі № 524/3705/16-а, яка в контексті ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 499 особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Згідно з пунктом 7 Порядку №499 керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Також відповідно до пункту 4.8 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2014 №530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 №1294/26071 (далі по тексту - Положення, у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги), висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.

Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України (пункт 4.10 Положення).

Виходячи зі змісту підпункту 30 пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 №730), головним розпорядником бюджетних коштів є Міністерство оборони України.

Суд зазначає, що згідно з указаними Положеннями відповідач мав би прийняти рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги або рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги.

Натомість, Міністерство оборони України за наслідками розгляду документів позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги рішення про виплату коштів або ж про відмову у виплаті коштів не приймало, а повернуло документи до обласного військового комісаріату, тобто фактично рішення прийнято не було, що свідчить про правомірність висновку суду першої інстанції в частині наявності підстав для визнання дії Міністерства оборони України неправомірними.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу за фактом настання III групи інвалідності, пов`язаної з пораненням під час виконання обов`язків військової служби, то колегія суддів вважає, що такі вимоги є передчасними, позаяк в силу положень наказу Міністра оборони України від 12.04.2007 №168 «Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби», відповідну пропозицію для вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги повинна надавати постійно діюча комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби.

За результатами розгляду такої пропозиції комісії Міністр оборони України приймає відповідне рішення (позитивне або негативне).

Згідно з пунктом 15 Порядку рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Всупереч вказаному, МО України відповідного рішення щодо призначення чи відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не прийнято, а лише повернуто документи на доопрацювання, тобто фактично рішення відповідачем прийнято не було.

Верховний Суд України в постановах від 18.03.2014 справа № 21-11а14 та від 22.04.2014 справа № 21-484а13 сформулював правову позицію у подібних правовідносинах, згідно з якою підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання.

Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано та з метою захисту прав та інтересів позивача визнав неправомірним та скасував рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.04.2016 №24, в частині направлення ОСОБА_1 документів на доопрацювання з поверненням їх до обласного військового комісаріату, зобов`язавши Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у встановленому законом порядку.

В частині доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , то колегія суддів критично оцінює такі, позаяк вони зводяться до того, що останній має право на призначення вищевказаної допомоги, та того, що дії відповідача були неправомірними, проте не містять належного спростування висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з нормами матеріального або процесуального права.

В частині доводів апелянта МО України з посиланням на наявність дискреційних повноважень, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції жодним чином не було порушено відповідні права та інтереси відповідача, а також, враховуючи резолютивну частину оскаржуваного рішення, суд першої інстанції жодним чином не підміняв орган державної влади, зобов`язуючи Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання щодо виплати одноразової грошової допомоги, а тому таке рішення відповідає положенням частини 4 статті 245 КАС України.

В контексті наведеного, суд першої інстанції вірно вказав про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Щодо аргументів, викладених в апеляційній скарзі МО України стосовно того, що позивач не має права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, то суд апеляційної інстанції вказує на те, що відповідачем не було розглянуто у встановленому порядку заяву позивача з відповідними документами, та відповідного рішення не прийнято, а відтак зазначені аргументи апелянта жодним чином не свідчать про обгрунтованість правової позиції останнього.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки про своє порушене право позивач дізнався з листа Львівського обласного комісаріату від 25 жовтня 2018 року до якого були додані копії листів ДФ МОУ та витяг з протоколу на 5-ти аркушах, що підтверджується матеріалами справи, а отже строк звернення до суду позивача з даним позовом розпочався з 25 жовтня 2018 року, саме з моменту коли позивач дізнався про своє порушене право.

Стосовно інших посилань апеляційних скарг, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2019 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя І.О. Лічевецький

Суддя В.П. Мельничук