Справа № 821/1694/15-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 червня 2019 року

Київ

справа №821/1694/15-а

адміністративне провадження №К/9901/9514/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2015 року (головуючий суддя - Войтович І.І.)

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року (колегія суддів: головуючий суддя - Запорожан Д.В., судді - Коваль М.П., Шеметенко Л.П.)

у справі №821/1694/15-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» (далі - Товариство, Позивач) звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - ДПІ у м. Херсоні, Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.05.2015 року, яким позивачу збільшену суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 2 059 789,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 1 373 193,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 686 596,50 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року, позов задоволено повністю: скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області № від 15.05.2015, яким Публічному акціонерному товариству "Херсонська теплоелектроцентраль" визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 2 059 789,50 грн, у тому числі за основним платежем в сумі 1 373 193,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 686 596,50 грн.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що Товариством з дотриманям вимог податкового законодавства складено й подано до відповідача податкову декларацію з ПДВ за лютий 2015 року з додатком №2.

Не погодившись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись порушення судами норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просив скасувати судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідідачем в межах його повноважень та у спосіб, встановлений законом.

16.10.2015 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Відповідача.

15.01.2016 від позивача надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких Товариство просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

25.01.2018 касаційну скаргу з матеріалами справи передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (в редакції, що діє з 15.12.2017).

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, відповідачем проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій декларації з податку на додану вартість Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» за лютий 2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 17.04.2015 №182/21-03-15-02/00131771 (далі - акт перевірки), в якому викладено висновки про заниження Товариством суми податкових зобовязань, заявлених у податковій декларації з ПДВ за лютий 2015 року на 1 373 193 грн.

Контролюючий оран зазначив, що на порушення підпункту 8 пункту 5 розділу V, пункту 3 розділу ІХ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.10.2014 за №1267/26044 (надалі Порядок), підпункту «а» пункту 33 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України Товариством неправомірно сформовано рядок 20.2 розділу ІІІ та рядок 27 розділу ІV податкової декларації з ПДВ за лютий 2015 року у розмірі 1 373 193 грн.; на порушення пункту 5 розділу ІХ Порядку, підпункту «а» пункту 33 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України ПАТ «Херсонська ТЕЦ» у таблиці (Д2) (додаток 2) декларації з ПДВ за лютий 2015 року неправомірно сформовано графу 7.

Позивач листом від 30.04.2015 №05-1/992 надав заперечення до акту перевірки, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки залишені без змін.

На підставі акту перевірки Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.05.2015 №, яким позивачу збільшену суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 2 059 789, 50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 1 373 193,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 686 596,50 грн.

Вважаючи зазначене податкове повідомленнм-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

При вирішенні спірних правовідносин суди попередніх інстанцій здійснили системний аналіз Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 року № 966 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 року за № 1267/26044, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 33 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, що за вибором платника податку, який він відображає у заяві, що подається у складі податкової декларації, непогашені залишки сум податку на додану вартість, що були заявлені платниками податку до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року, задекларовані до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року в рахунок зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів, відємне значення суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 цього Кодексу, та залишок відємного значення попередніх звітних (податкових) періодів після бюджетного відшкодування, задекларовані платниками податку за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року:

а) або без проведення перевірок, передбачених статтею 200 цього Кодексу, збільшують розмір суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні / розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), визначену пунктом 2001.3 статті 2001 цього Кодексу, з одночасним збільшенням розміру суми податкового кредиту у податковій декларації за звітний (податковий) період, в якому було здійснено таке збільшення. Суми такого від`ємного значення та/або бюджетного відшкодування можуть бути перевірені контролюючим органом у загальновстановленому порядку;

б) або підлягають поверненню платнику у порядку, визначеному статтею 200 Кодексу у редакції, що діяла станом на 31 січня 2014 року.

Таким чином, збільшення розміру суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу за рахунок сум заявлених платниками податку до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року, задекларованих до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року в рахунок зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів, від`ємного значення суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 цього Кодексу та залишок від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів після бюджетного відшкодування, задекларовані платниками податку за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року або повернення платнику податків вказаних сум у порядку, визначеному статтею 200 Кодексу у редакції, що діяла станом на 31 грудня 2014 року здійснюється за вибором платника податку.

Виходячи з наведених норм, саме заява платника податків є подією, з якою пов`язане збільшення розміру суми податку, на яку платник податків має право зареєструвати податкові накладні, та одночасне збільшення податкового кредиту. Заповнення такої заяви у складі декларації (починаючи з лютого 2015 року) є достатньою підставою для включення заявлених у ній залишків податку на додану вартість до податкового кредиту в цій же декларації.

Платник податків самостійно вирішує, коли (в складі якої декларації) подати заяву та відобразити непогашені залишки податку, а також напрям їх використання. При цьому, всі непогашені залишки податку на додану вартість без проведення перевірок, тобто автоматично, в силу заповнення заяви (додатку 2 до декларації), підлягають врахуванню як у збільшення реєстраційної суми, так і податкового кредиту.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій стосовно того, що якщо платник податків має намір збільшувати розміри суми податку, на яку він має право зареєструвати податкові накладні / розрахунки коригування до податкових накладних в ЄРПН, визначену п. 200-1.3 ст. 200-1 ПК України, з одночасним збільшенням розміру суми податкового кредиту у податковій декларації за звітний податковий період, в якому було здійснено таке збільшення та використовувати непогашені залишки податку на додану вартість в лютому 2015 року, він відображає таке рішення в декларації за лютий 2015 року, шляхом заповнення додатку 2 до декларації. Відповідно, всі такі суми автоматично без перевірок мають збільшувати розміри суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні / розрахунки коригування до податкових накладних в ЄДПН в силу подання такої заяви та одночасно відображаються в рядку 20.2 податкової декларації за лютий 2015 року. Інших варіантів відображення непогашених сум податку на додану вартість у разі прийняття платником податків такого рішення ПК України не передбачено.

Крім того, суди дійшли вірного висновку, що Відповідачем, за результатами розгляду заперечень ПАТ «Херсонська ТЕЦ», не розяснено яким чином платнику податку скористатися абзацом «б» пункту 33 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме яким чином від`ємне значення податку сформоване до 01.02.2015 року направити на зменшення майбутніх зобовязань за правилами, які діяли станом на 31.01.2014 року. Тобто, маючи у розділі IV декларації значні суми невідшкодованого податку позивач позбавлений можливості перенести необхідну частину такого значення до р.20.2 податкової декларації з ПДВ.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, пункт 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, пункт 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року).

В силу принципу пропорційності втручання в право особи безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном можливе лише за умови дотримання "справедливої рівноваги" між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Верховний Суд зазначає, що неузгодженість дій органів державної влади або невиконання державними органами та їх посадовими особами своїх безпосередніх обов`язків не повинно тягти за собою покладення на суб`єкта господарювання надмірних обов`язків або інших несприятливих наслідків, як це мало місце у справі.

Судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що позивачем з дотриманням вищенаведених приписів складено й подано декларацію з додатком 2 до податкової декларації з ПДВ за лютий 2015 року.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що Позивач виконав усі вищенаведені вимоги Закону щодо збільшення податкового кредиту за лютий 2015 року за рахунок непогашених від`ємних залишків сум бюджетного відшкодування, що були задекларовані за звітні періоди до 1 лютого 2015 року.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, фактично дублюють доводи письмових заперечень на адміністративний позов та апеляційної скарги, які були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій, відповідач не наводить жодного доводу щодо порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а тому доводи такої касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

З огляду на вищевикладене, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 15.05.2015 року та про наявність підстав для його скасування.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015 року було відстрочено сплату Державною податковою інспекцією у м.Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Положеннями статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017) визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

З огляду на викладене, з відповідача - Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 70 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, що складає 3 410, 40 грн.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області залишити без задоволення

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року- без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області (73000, місто Херсон, вулиця І. Куліка, будинок 143А, ) судовий збір за подання касаційної скарги у справі №821/1694/15-а у сумі 3 410 (п`ять тисяч вісімсот сорок шість) грн 40 коп. отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: 6007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р.Ф.Ханова