Справа № 120/1521/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

13 червня 2019 р. Справа № 120/1521/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (далі відповідач, УПФ в місті Вінниці) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, отримує пенсію по віку зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванням" з врахуванням норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон 796-ХІІ). При цьому, позивач вважає, що оскільки він має статус військовослужбовця, який в період з 24.04.1987 року по 03.06.1987 року був призваний на спеціальні військові збори у військову частину НОМЕР_1 , де приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому з 01.10.2017 року відповідно до статті 59 Закону 796-ХІІ має право на перерахунок пенсії у розмірі визначеному частиною першою вказаної статті Закону. Разом із тим, звернувшись до відповідача із заявою про перерахунок пенсії від 11.02.2019 роки, отримав лист-відмову від 24.02.2019 року №55/С-1 в здійсненні такого перерахунку через відсутність для цього законних підстав. З такою відмовою позивач не погоджується, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 14.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву від 04.06.2019 року за вх. №29847, у якому останній заперечує щодо задоволення позову. Зокрема зазначає, що пeрeрaxунoк пeнсії відпoвіднo дo статті 59 Зaкoну Укрaїни "Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи" проводиться oсoбaм, які брaли учaсть у ліквідaції нaслідків Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи, іншиx ядeрниx aвaрій тa випрoбувaнь, у військoвиx нaвчaнняx із зaстoсувaнням ядeрнoї збрoї саме під чaс прoxoджeння військової служби. Тобто, даний перерахунок передбачено тільки військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Оскільки, позивач брав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період роботи з 24.04.1987 по 03.06.1987 на Вінницькому підшипниковому заводі, тобто не під час проходження військової служби, тому положення ст. 59 Закону №796-ХІІ щодо нього не можуть бути застосовані. Окрім цього, відповідач зазначив про відсутність в матеріалах пенсійної справи довідки про грошове забезпечення військовослужбовця, так як того вимагає ч. 1 ст. 59 Закону №796-ХІІ, що вкотре підтверджує ту обставин, що стаття 59 цього закону поширюється виключно на військовослужбовців. Також відповідач звертає увагу суду, що вимога позивача провести перерахунок пенсії з 01.10.2017 року суперечить статті 122 КАС України в частині дотримання строків звернення до суду. З урахування вищевказаного, відповідач просить відмовити у задоволені даного позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Згідно довідки Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату від 09.04.2019 року №772, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив дійсну військову службу в лавах Збройних сил СРСР в період з 21.10.1975 року по 29.10.1977 року. Окрім того в період з 24.04.1987 року по 03.06.1987 року військовозобов`язаний запасу ОСОБА_1 був призваний на спеціальні військові збори, де приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини НОМЕР_2 .

Згідно запису у військовому квитку серії НОМЕР_3 на аркуші 24 зазначено, що позивач в період з 24.04.1987 року по 03.06.1987 року виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні сектора №2 Чорнобильської АЕС. Вказаний період у відповідності до постанови СМ СРСР №665/195 від 05.06.1986 року зараховується в трудовий стаж, що дає право на пільгову пенсію з урахуванням один місяць за три. Доза опромінення - 9,985 бер.

Вищезазначені відомості також підтверджуються довідкою в/ч 43187 за №898 від 03.06.1987 року та довідкою виробничого об`єднання 18-й Державний підшипниковий завод 25.82.92 №18/89-529, про участь останнього в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період 24.04.1987 по 03.06.1987.

11.02.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення йому перерахунку пенсії відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.10.2017 року.

Листом від 24.02.2019 року за №55/С-1 відповідач відмовив у проведенні такого перерахунку у зв`язку з відсутністю законодавчо визначених підстав для цього.

Незгода позивача із такою відмовою зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон №796-XII), який створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Положеннями статті 1 Закону №796-XII визначено, що цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Тобто, метою Закону є захист громадян, які постраждали внаслідок: Чорнобильської катастрофи; інших ядерних аварій та випробувань; військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

Статтею 59 Закону 796-XII визначено види пенсій, підстави їх призначення та розмір пенсій, що призначаються військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Так, частиною 1 статті 59 вказаного Закону, в редакції згідно змін, внесених підпунктом 5 пункту 2 Закону України від 03.10.2017 р. N 2148-VIII, яка застосовується з 01.10.2017 року, передбачено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Статтею 10 Закону №796-XII встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приміткою до вказаної статті тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Із системного аналізу вказаних норм права вбачається, що військовозобов`язані, призвані на військові збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є військовослужбовцями.

Факт проходження позивачем військових зборів для участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 24.04.1987 року по 03.06.1987 року підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату від 09.04.2019 року №772, довідкою військової частини НОМЕР_1 за № 898 від 23.06.1987 року, записами у військовому квитку позивача серії НОМЕР_3 .

З огляду на викладене, доводи відповідача про те, що позивача не мав статусу військовослужбовця, а був призваний на спеціальні військові збори для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є безпідставними, оскільки наявними в справі доказами підтверджено факт проходження позивачем спеціальних військових зборів для участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що в силу положень Закону №796-XII відносить позивача до категорії військовослужбовців.

Також слід зазначити, що у період перебування позивача на військових зборах під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII "Про загальний військовий обов`язок".

Відповідно до статті 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.

За правилами статті 7-9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Солдати, матроси, сержанти, які вислужили встановлені законом терміни дійсної військової служби, звільняються в запас Збройних Сил України.

Служба в запасі полягає в проходженні короткострокових навчальних та перевірочних зборів, тривалість та періодичність яких регламентовані законом. За робітниками, службовцями та колгоспниками, покликаними на збори, зберігаються займана посада (робота) і зарплата за місцем роботи.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Додатковим підтвердженням такої правової позиції суду слугують і висновки Конституційного Суду України, що викладені у його рішенні від 25.04.2019 року №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/2019 402/19, 1737/19. Даним рішенням Конституційний Суд визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової, яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року № 796-ХІІ зі змінами. При цьому у мотивувальній частині цього рішення Суд зазначив, що військовослужбовці, які виконували військовий обов`язок під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (тобто як ті, хто проходив дійсну строкову службу так і ті, хто перебували на військових зборах), мали однаковий статус, однакові обов`язки та функції, в результаті виконання яких їх здоров`ю заподіяна шкода.

З огляду на вищенаведені правові норми, в сукупності із встановленими під час розгляду справи обставинами, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії відповідно до ч. 1 статті 59 Закону № 796-ХІІ та наявність підстав для проведення відповідного перерахунку.

Такої ж думки дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд, зазначивши про це у своїй постанові від 07.02.2019 року у справі №0240/3676/18 з аналогічним предметом спору.

Надаючи оцінку іншим доводам відповідача про відсутність в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 довідки про грошове забезпечення військовослужбовця, що унеможливлює здійсненню обрахунку пенсії позивачу, то суд не може прийняти їх до уваги при вирішенні даного спору, адже питанням визначення загального розміру пенсії, перерахунку пенсії, а також виплата пенсій та надбавок відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може застосовувати механізм роз`яснення процедури виконання шляхом зазначення вичерпного переліку та порядку реалізації таких виплат.

Щодо строків звернення до суду позивача та його вимоги провести перерахунок пенсії з 01.10.2017 року, на що звертає увагу відповідач у своєму відзиві, то суд зазначає наступне.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 19.03.2019 року у справі №806/1952/18: "З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15 жовтня 2013 року N 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком".

Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, підтверджується також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку, обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий ж обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

У даному випадку право позивача на перерахунок пенсії згідно ч. 1 ст. 59 Закону №796-ХІІ виникло 01.10.2017 року у зв`язку з внесенням змін в дану норму та її виклад у новій редакції у відповідності до Закону України від 03.10.2017 р. N 2148-VIII. А право на звернення до суду із позовом виникло у позивача після відмови УПФ в м. Вінниці здійснити такий перерахунок, що мала місце 24.02.2019 року. До суду ОСОБА_1 звернувся 10.05.2019 року, тобто в межах строку, визначеного ст. 122 КАС України.

Відтак твердження відповідача про недотримання позивачем строків звернення до суду є безпідставним.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про неправомірність дій управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, перерахунку пенсії відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, та наявність підстав для проведення відповідного перерахунку з 01.10.2017 року.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що вирішуючи спір суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до адміністративного суду чи на момент прийняття судом рішення, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

ОСОБА_1 в прохальній частині заявленого адміністративного позову окрім іншого просить суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 51 Закону № 796-ХІІ.

З цього приводу суд звертає увагу, що право на призначення такої пенсії і реалізовується через ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, про що судом уже зазначалося вище. А оскільки у своєму звернені до відповідача від 08.02.2019 року вказане питання щодо додаткової пенсії за шкоду не піднімалося та не виокремлювалося із контексту порушеного права позивача на призначення пенсії за ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, тому і підстав задовольняти позовні вимоги в цій частині не має.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до змісту статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, і має застосовуватися у виключних випадках.

Слід вказати, що позивач зазначаючи про необхідність встановлення судового контролю не вказує про причини такої (необхідності) чи обставини, які б свідчили, що ухвалене у даній справі судове рішення не буде виконано відповідачем. Саме лише припущення про можливе невиконання судового рішення не є достатньою підставою для встановлення судового контролю.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини 1 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у відповідності до частини 1 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, з 01.10.2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач: Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21000, ).
Рішення складено та підписано суддею 13.06.19

Суддя Слободонюк Михайло Васильович