Справа № 620/3794/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3794/18 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року, що прийняте о 11 год. 37 хв. у місті Чернігові (повний текст складений 04 березня 2019 року), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення 39 сесії 7 скликання Ніжинської міської ради Чернігівської області від 26.06.2018, яким їй відмовлено у надані дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0424 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;

- зобов`язано Ніжинську міську раду повторно розглянути заяву щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0424 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є протиправним.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернулась до Ніжинської міської ради із заявою від 05.06.2018 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0424 га за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 19).

Відповідно до п. 3 рішення № 26-39/2018 від 26.06.2018 «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою», Ніжинська міська рада, керуючись частиною 7 статті 118 Земельного Кодексу України (далі - ЗК) та ураховуючи лист КП «Ніжинське МБТІ» від 19.06.2018 № 01/34-424, ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0424 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що Ніжинська міська рада, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, на якій за даними КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації Чернігівської обласної ради» знаходиться житловий будинок, право власності на який зареєстровано належним чином, діяла на підставі, в межах та у спосіб, встановлений конституцією України та Законами України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову у наданні земельної ділянки відповідач послався на лист комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації Чернігівської обласної ради» (КП «Ніжинське МБТІ») від 19.06.2018 № 01/34-424 на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 зареєстровано право власності на житловий будинок за фізичними особами (а.с. 52).

На підтвердження викладених обставин, листом комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації Чернігівської обласної ради» від 04.01.2019 (а.с. 62) повідомлено, що за обліком бюро технічної інвентаризації станом на 31.12.2012 житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної часткової власності в реєстровій книзі 3 за реєстровим номером 684 за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 по 1/5 частці кожному на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29.11.1955 № 1479 на підставі рішення Народного суду 2 дільниці м. Ніжина від 22.10.1955 (а.с. 63, 64).

Згідно частини першої статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, при забутті права власності на житловий будинок, до нового власника переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій він розміщений.

Беручи до уваги відомості комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації Чернігівської обласної ради» щодо наявності в реєстровій книзі запису про право власності інших осіб на житловий будинок за адресою спірної земельної ділянки, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення відповідача відповідає наведеним вище законодавчим вимогам, оскільки право на цю земельну ділянку в силу приписів статті 377 ЦК та статті 120 ЗК належить іншим особам.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач вказує на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач не послався на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, а суд не встановив, чи є в наявності даний житловий будинок, яка площа земельної ділянки під будинком, не з`ясовано коло власників будинку на даний час.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач послався на відповідні нормативні акти, що регулюють спірні правовідносини (зокрема Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», ЗК).

Щодо невстановлення судом першої інстанції вказаних скаржником обставин, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 73 КАС передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, обов`язок доказування правомірності свого рішення у справі про його протиправність, дійсно, покладається на відповідача. У даному випадку, на підтвердження своєї позиції відповідачем надано суду відповідні документи, які були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Проте, наявність такого обов`язку відповідача, не відміняє принципу змагальності сторін та не звільняє позивача від обов`язку доведення обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, у даному конкретному випадку щодо житлового будинку, прощі земельної ділянки під будинком, кола його власників.

Згідно частин першої, другої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Позивач не надав на підтвердження своїх доводів будь-яких доказів. Самого лише посилання на певні обставини без надання ним жодних доказів, не дає суду можливості вважати такі обставини об`єктивно існуючими, а надані відповідачем документи - неналежними та недостовірними.

При цьому, судом першої інстанції відповідно до частини четвертої статті 9 КАС було витребувано у КП «Ніжинське МБТІ» спірну інформацію щодо наявності зареєстрованого права на житловий будинок (а.с. 44), на що КП «Ніжинське МБТІ» надало позитивну відповідь (а.с. 62).

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов