Справа № 160/367/19
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 червня 2019 року

Київ

справа №160/367/19

адміністративне провадження №К/9901/13846/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Тацій Л.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі за його позовом до Уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» Ірклієнка Юрія Петровича, Грошової Світлани Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , 14.01.2019 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноважених осіб Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» Ірклієнко Юрія Петровича, Грошової Світлани Василівни, третя особа без самостійних вимог Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, просив:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» Ірклієнко Юрія Петровича щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Платинум банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язати уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» Грошову Світлану Василівну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника ПАТ «Платинум банк», який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року позовну заяву - повернуто позивачу через невиконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху від 17.01.2019.

Позивач оскаржив ухвалу про повернення позовної заяви та Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22 квітня 2019 року відповідно до частини другої статті 298 КАС України повернув апеляційну скаргу скаржнику через неусунення її недоліків.

ОСОБА_1 не погодився з цим рішенням і 11 травня 2019 року подав касаційну скаргу про його скасування.

Відповідно до частини четвертої статті 330 КАС до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору. Скаржник цього документа не додав..

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Л.В. Тацій від 30 травня 2019 року вказану касаційну скаргу залишено без руху з підстав передбачених ст. 330 КАС України та встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

На виконання зазначеної ухвали скаржником надіслано заяву, в якій посилаючись на частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 761/24881/16 і від 15.05.2019 у справі №817/777/16, зазначає, що звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, апеляційних та касаційних скарг. Посилається також на те, що 24.11.2016 набрало законної сили рішення суду у цивільній справі про захист прав споживачів банківських послуг, нарахування та виплати процентів за користування грошовими коштами у термін з серпня 2015 року по липень 2016 року. Належним органом, який має виконувати рішення суду по цій справі є Фонд, який може делегувати свої повноваження уповноваженій особі Фонду, у зв`язку з чим він і звернувся до суду з цим позовом.

З цього приводу суд зазначає, що частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як і правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах: від 21 березня 2018 року по справі № 761/24881/16 і від 15.05.2019 у справі №817/777/16, не застосовується до питань сплати судового збору у цій справі з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що звільнення від сплати судового збору встановлено за подання позову за умови, що, по-перше, цей позов подається споживачем, по-друге, позов стосується порушених прав позивача, як споживача у спірних правовідносинах.

Однак, у спірних правовідносинах позивач не є споживачем послуг, зокрема, й фінансових.

Згідно пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Зі змісту зазначеного пункту вбачається, що визначальною ознакою, яка характеризує фізичну особу, як споживача, є те, що ця особа придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію.

У свою чергу, продукція, згідно з пунктом 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Позов стосується зобов`язання Уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» Грошову Світлану Василівну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника ПАТ «Платинум банк», що має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, не викликає сумнівів, що у спірних правовідносинах позивач не придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити вироби (товари), оскільки вони є предметами матеріального світу на відміну від предмету позовних вимог.

Так само спірні правовідносини не стосуються й виконання певної роботи у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки пунктом 21 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач у спірних правовідносинах також не придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити послугу у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, згідно з пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Тобто, послуга, за змістом Закону України «Про захист прав споживачів», - це діяльність з надання особі матеріального чи нематеріального блага, яке визначене договором.

Отже, правовідносини щодо подання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації щодо особи як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом, не є послугою, у розумінні Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки така діяльність визначена не договором, а законом.

Між тим, пільга щодо сплати судового збору передбачена для споживачів саме Законом України «Про захист прав споживачів», тому, встановлюючи коло осіб, яких стосується вказана пільга, належить звертатись до визначень саме цього закону.

Отже, послуги, які не визначені договором, зокрема, публічна діяльність щодо подання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації щодо особи як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом, не є послугою, у розумінні Закону України "Про захист прав споживачів", тому пільга щодо сплати судового збору, передбачена вказаним законом, до таких правовідносин не застосовується.

Однак, у касаційній скарзі заявник, звертаючись до положень Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", зазначає, що надання Фондом гарантій щодо банківських вкладів є фінансовою послугою, а тому позивач є споживачем фінансових послуг у спірних правовідносинах.

Так, пункт 7 частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачає, що фінансовими вважаються, зокрема, такі послуги, як надання гарантій.

За змістом статей 546, 547 Цивільного кодексу України гарантія є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання, який оформляється шляхом укладення правочину.

Визначення поняття гарантії міститься у статті 560 Цивільного кодексу України, відповідно до якого за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку.

Натомість, "гарантування вкладів", яке здійснюється Фондом, не є гарантією, як способом забезпечення зобов`язання, що виникає з правочину, а є публічно-правовою функцією, яка виникає із положень закону. Тому, гарантування вкладів, яке здійснюється Фондом, не є гарантією, яка віднесена до фінансових послуг.

Що стосується посилання позивача на рішення Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 761/24881/16 та від 15.05.2019 у справі №817/777/16 суддя-доповідач зазначає, що в даних рішеннях зазначено, що при прийнятті Закону України "Про судовий збір" законодавець передбачив можливість застосування Закону України "Про захист прав споживачів" при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Вказаними рішеннями висловлена правова позиція, згідно якої споживачі, які звернулись за захистом своїх прав згідно Закону України "Про захист прав споживачів", звільняються від сплати судового збору як при поданні позовної заяви, так і на наступних стадіях цивільного процесу.

Проте, як зазначалось, предметом позову у цій справі є правовідносини не щодо захисту прав позивача, як споживача у розумінні Закону України "Про захист прав споживачів".

Враховуючи викладене, правовідносини у даній справі не є подібними з правовідносинами, що були предметом розгляду у справах №817/777/16 та №761/24881/16, тому посилання позивача на рішення Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року та від 15.05.2019 у вказаних справах, як на підставу для звільнення від сплати судового збору, є безпідставним.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» Ірклієнко Юрій Петрович та Грошова Світлана Василівна у спірних правовідносинах виступають суб`єктом владних повноважень, який виконує публічно-правові функції та не є надавачем послуг, а позивач не є споживачем у цих правовідносинах. Тому спірні правовідносини не стосуються захисту прав споживачів, відповідно позивач не може бути звільнений від сплати судового збору як споживач.

Оскільки недолік касаційної скарги в частині сплати судового збору не усунуто, вона не відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, що є підставою для її повернення.

За приписами частини 2 статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Виходячи з положень зазначеної вище норми та пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя повертає касаційну скаргу заявникові, якщо він не усунув недоліки скарги, яка залишена без руху.

Згідно з частиною 7 статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 169, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі за його позовом до Уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» Ірклієнка Юрія Петровича, Грошової Світлани Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, в порядку, визначеному ст. 251 КАС України. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В. Тацій