Справа № 500/183/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3898/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 500/183/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Осташем А.В. в м. Тернополі Тернопільської області 14.03.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказана ухвала є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції безпідставно залишив його позовну заяву без розгляду, оскільки така подана в межах строку для звернення до суду.

В судовому засіданні апелянт наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 13 лютого 2019 року.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви до 15 березня 2019 року у такий спосіб: обґрунтувати причини пропуску строку звернення до суду шляхом подання окремої заяви про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

Позивач на адресу суду надав 11.03.2019 заяву в якій зазначив, що він звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду про визнання протиправної бездіяльності Головного управління ДФС у Донецькій області щодо не проведення з ним повного розрахунку при звільненні згідно ст. 116 КЗпП та стягнення в його користь, згідно статті 117 КЗпП, виплати середнього заробітку за час затримки належної йому не оспорюваної суми грошового забезпечення. Останні виплати грошового забезпечення ДФС у Донецькій області були проведенні 30.10.2018. Вважає, що він не пропустив тримісячний строк звернення до суду з дня проведення останньої виплати.

В оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції зазначає, що по своїй категорії дана справа відноситься, до категорії справ, що пов`язані з проходженням чи звільненням з публічної служби. В протилежному випадку дана справа взагалі не відносилась би до юрисдикції адміністративних судів. У зв`язку з цим, судом не приймається до уваги твердження позивача з приводу того, що дана справа не відноситься до категорії справ, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України.

Апеляційний суд не погоджується з даним твердженням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Предметом оскарження є бездіяльність державного органу щодо розрахунку при звільненні.

Статтею 353 Податкового кодексу України передбачено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

З огляду на викладене, враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для такої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а.

Щодо процесуального строку оскарження позивачем бездіяльності ГУ ДФС у Донецькій області колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З матеріалів справи встановлено, що останні виплати грошового забезпечення ДФС у Донецькій області були проведенні 30.10.2018 (а.с. 18).

Листом від 23.11.2018 ГУ ДФС у Донецькій області повідомлено позивача про те, що в жовтні 2018 року зроблено повернення грошового забезпечення (а.с. 16-17).

Відтак, датою, коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, є 23.11.2018 року, позовну заяву подано 14.01.2019, а тому строк звернення позивачем до суду не пропущено.

З огляду на вищевикладене, ухвала суду першої інстанції є протиправною та підлягає скасуванню, а справа направленню в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до пункту ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, враховуючи, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не відповідають обставинам справи, дана ухвала винесена з порушенням норм матеріального права, вона підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 320-322, 325, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 500/183/19 скасувати, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 14.06.2019