Справа № 758/17054/17
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя - доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу інспектора роти № 4 батальйону № 2 управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Лузана Олександра Івановича на рішення Подільського районного суду м. Києва від 03.12.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону № 2 управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Лузана Олександра Івановича про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.12.2017 серії БР № 768623, винесену інспектором роти № 4 батальйону № 2 управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Лузаном Олександром Івановичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255, 00 грн.;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України, стосовно ОСОБА_1 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.12.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2017 інспектором роти № 4 батальйону № 2 управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Лузаном Олександром Івановичем винесена постанова серії БР № 768623 від 19.12.2017, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено штраф в сумі 255, 00 грн.

З вищевказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 19.12.2017 о 11:30 год. у м. Києві по вул. Ярославська здійснив зупинку ближче ніж на 10 метрів до пішохідного переходу, а саме на пішохідному переході, чим порушив вимоги п.п. 15.9 «г» ПДР України, та чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП України.

Позивач, вважаючи протиправною постанову серії БР № 768623 від 19.12.2017 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови в цілому, а тому суд першої інстанції вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржувана постанова інспектора роти № 4 батальйону № 2 управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Лузана Олександра Івановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.12.2017 серії БР № 768623 є законною та обґрунтованою, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати передбачені ними вимоги, а особи, які порушують їх, відповідно до п. 1.9. цих Правил несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, пунктом 15.9 «г» ПДР зупинка забороняється на пішоходних переходах і ближче 10 метрів від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

За змістом п. 15.10 (а) ПДР стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів, зокрема, за порушення проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах.

Згідно зі ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3 ст. 122, ст. 126 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 2, ч. 3 та 4 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на вказані норми законодавства, колегія суддів вважає правомірними дії інспектора, у зв`язку з розглядом останнім справи на місці.

Більше того, відповідна позиція ніяким чином не суперечить рішенню Конституційного суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, оскільки його висновки стосуються ч. 1 ст. 276 КУпАП, а щодо ч. ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається та адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Статтею 251 КУпАП України встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 постан ови).

З наданого відповідачами відеозапису із нагрудної камери інспектора, здійсненого 19.12.2017, не можливо однозначно встановити факт стоянки транспортного засобу позивача «Шевролет Лачетти», д.н.з. НОМЕР_1 , ближче ніж на 10 м. до пішохідного переходу, а саме на самому пішохідному переході, за наслідком якого складено оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Більше того, з вказаного відеозапису вбачається, що під час спілкування з поліцейськими позивач заперечував факт порушення ПДР, зокрема стоянку його транспортного засобу на пішохідному переході, та зазначав, що він рухався та хотів здійснити з правого ряду маневр «поворот праворуч», однак інспектором під час винесення оскаржуваної постанови вказані заперечення були проігноровані. Зворотного не доведено.

Отже, колегія суддів не бере до уваги вказаний відео-доказ, оскільки він не підтверджує факт вчинення позивачем правопорушення, яке йому інкримінують.

Також, не беруться колегією суддів до уваги фотокартки з місця події, оскільки з них неможливо ідентифікувати транспортний засіб позивача «Шевролет Лачетти», д.н.з. НОМЕР_1 , що позбавляє можливості надати їм оцінку.

За даних обставин відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, на яких покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова серії БР № 768623 від 19.12.2017 інспектора роти № 4 батальйону № 2 управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Лузана Олександра Івановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 4 батальйону № 2 управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Лузана Олександра Івановича залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 03.12.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.