Справа № 620/357/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/357/19 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року (повний текст рішення складено 09.04.19) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних сил України, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на військовій службі,-
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Командування Сухопутних військ Збройних сил України, військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 706 від 12 грудня 2018 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності";
- визнати протиправним та скасувати наказу Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 28 грудня 2018 року за № 291;
- визнати протиправним та скасувати наказ (у частині ОСОБА_1 ) Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 січня 2019 року за № 5;
- поновити ОСОБА_1 на військовій службі в Збройних Силах України на посаді офіцера відділу бойової готовності оперативного управління штабу військової частини НОМЕР_1 із 09 січня 2019 року.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позов задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивач жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності, а тому посилання відповідачами у оспорюваних наказах про порушення позивачем абзацу другого статті 11, статті 16 Статуту внутришньої служби Збройних Сил України та статті 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України є безпідставними, у зв`язку з чим накладене на нього дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення військового звання є незаконним.
31.05.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - військової частини НОМЕР_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.07.2016 ОСОБА_1 прийнятий на службу у Збройні Сили України.
12.12.2018 Командувач Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-полковник ОСОБА_2 видав наказ №706, згідно якого, відповідно до вимог статті 45 Дисциплінарного статуту ЗС України, за неналежне виконання службових обов`язків, що визначають обсяг виконання завдань, доручених за посадою, а також недотримання вимог абзацу другого статті 11, статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 4.3. Положення про оперативне управління штабу військової частини НОМЕР_1 , затвердженого наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.12.2017 №710 дек на капітана ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - позбавлення військового звання.
28.12.2018 за підписом Командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_3 (по особовому складу) виданий наказ №291, згідно якого, у відповідності до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом є (у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_3 №5 від 09.01.2019 (по стройовій частині) ОСОБА_1 вважати таким, що справи та посаду здав 09 січня 2019 року.
Також, відповідно до вказаного наказу позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату м. Чернігів.
Вважаючи зазначені накази незаконними, позивач звернувся з даним позовом в суд.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що Командувач Сухопутних військ Збройних Сил України, видаючи наказ від 12.12.2018 №707, діяв в межах та у спосіб визначений Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, а тому останній є правомірним, підстави для його скасування відсутні.
Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі-Закон № 2232-ХІІ), Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 р. № 551-XIV (далі-Закон № 551-XIV) та Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 № 82 (далі - Інструкція №82).
За правилами ч. 2 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби ЗСУ (далі - Статут ВС ЗСУ), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців ЗСУ і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Абзацами 1-4 пункту 11 Статуту ВС ЗСУ встановлено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.
Відповідно до пункту 16 Статуту ВС ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗСУ, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до витягу з Положення про оперативне управління штабу управління оперативного командування «Північ», а саме пункту 4.3, офіцер відділення бойової готовності зобов`язаний, зокрема, безпосередньо розробляти нормативно-правові акти з питань, що належать до компетенції оперативного командування; приймати участь у розробці особистих документів з бойової готовності начальника штабу-першого заступника командувача військ оперативного командування, у щомісячному їх уточненні і за вказівками начальника відділення вносить відповідні корективи; у розробці плану відмобілізування та приведення управління оперативного командування в бойову готовність; у розробці плану та необхідного довідкового матеріалу для проведення занять з бойової готовності з особовим складом військ оперативного командування; у зборі та узагальненні даних «готових» та «не гтових» військових частин та підрозділів військ оперативного командування, доповідає їх щотижня начальнику відділу; у підготовці необхідних даних у щоквартальний аналіз та проект наказу командувача військ оперативного командування за навчальний рік щодо переліку «готових» та «не готових» підпорядкованих військових счастин, підрозділів оперативного командування; у перевірках військ оперативного командування та готує необхідний довідковий матерівал з питань їх бойової готовності (а.с.82).
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Статтями 1, 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна-це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Отже, суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
Відповідно до ст. 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Статтями 83-84 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені вказаним Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Таке проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
У пункті 1.2 Інструкції №82 закріплено, що службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.
Аналіз положень Інструкції №82 дає підстави дійти висновку, що призначення службового розслідування є правом командира і проводиться з метою виявлення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Наказом Командувача Сухопутних вйськ Збройних Сил України від 12.12.2018 № 706 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» відповідно до вимог статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за неналежне виконання службових обов`язків, що визначають обсяг виконання завдань доручених за посадою, а також недотримання вимог абзацу другого статті 11, статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 4.3 Положення про оперативне управління штабу військової частини НОМЕР_1 , затвердженого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25.12.2017 № 710 дск на позивача накладено дисциплінарне стягнення «позбавлення військового звання».
Так, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до клопотання командира військової частини НОМЕР_1 за час перебування в посаді офіцера відділу бойової готовності оперативного управління штабу військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 безвідповідально ставився до виконання обов`язків доручених йому за посадою, а саме: від безпосередньої участі у розробці нормативно-правових актів з питань, що належать до компетенції відділу бойової готовності оперативного управління штабу військової частини НОМЕР_1 самоусунувся; участь у розробці особистих документів з бойової готовності начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 не приймав, щомісячне їх уточнення не здійснював; у розробці планів відмобідізування та приведення в бойову готовність участі не приймав; не забезпечив надання необхідних даних до аналізу та проекту наказу командира військової частини НОМЕР_1 щодо переліку готових та не готових підпорядкованих військовій частині НОМЕР_1 військових частин та підрозділів; не забезпечував підготовку та надання необхідних довідкових матеріалів з питань бойової готовності, що унеможливило належну перевірку підпорядкованих військовій частині НОМЕР_1 військових частин.
Крім цього, відповідно до змісту акту службового розслідування від 29.11.2018 № 502/794 28.11.2018 о 13.15 капітан ОСОБА_1 затриманий співробітниками УСБУ в Чернігівській області під час реалізації наркотичного засобу амфетамін загальною вагою 10 гр. за 2000 грн. за адресою: АДРЕСА_1 . Затриманий військовослужбовець перебував у військовій формі. Надати пояснення щодо вилученої речовини капітан ОСОБА_1 відмовився.
В ході службового розслідування встановлено докази, які вказують на незадовільне виконання позивачем службових обов`язків.
Також, у акті зазначено, що внаслідок особистої недисциплінованості, низьких морально-ділових якостей капітан ОСОБА_1 допустив порушення статей 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.
В доводах апеляційної скарги позивач не спростовує висновки, викладені в акті службового розслідування.
Наразі, апелянт не заперечуючи виявлені факти, вказує лише на те, що він жодного разу не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Колегія суддів щодо таких доводів апелянта зауважує, що відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Таким чином, до військовослужбовця висуваються підвищені вимоги, що пов`язано з особливим статусом Збройних Сил України та державною службою особливого характеру, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
З матеріалів справи вбачається, що під час вирішення питання про накладення на позивача дисциплінарного стягнення відповідачем враховано характер вчинюваного правопорушення та вину особи, а також те, що позивач, як військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний позивачем Командувача Сухопутних вйськ Збройних Сил України від 12.12.2018 № 706 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» винесено на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачений положеннями чинного законодавства України.
Оскільки до оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов витяг з наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №706 від 12.12.2018 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, яким на капітана ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку, відповідно командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » правомірно винесено наказ №291 від 28 грудня 2018 року про звільнення позивача з військової служби у запас за підпунктом є п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, яким передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку.
Відповідно є правомірним наказ (у частині ОСОБА_1 ) Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 січня 2019 року за № 5, яким позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з направленням для зарахування на військовий облік до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату.
Відтак, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.
Також, в обґрунтування своїх доводів про відсутність обставин, які стали підставою для звільнення позивач вказує, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності саме у зв`язку з наявністю кримінального провадження.
Так, з матеріалів справи вбачається, що дійсно до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості № 0000100, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Разом з тим, зазначені вище доводи позивача колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявність кримінальної відповідальності за вчинення певних дій не є тотожним із наявністю підстав застосування до позивача дисциплінарної відповідальності. Підставою для прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача з військової служби є інші правові підстави, а не факт наявності такого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 77 КАС України, не довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14.06.2019.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма