Справа № 200/6460/19-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 р. Справа№200/6460/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради

про визнання незаконними дій щодо відмови призначення допомоги одинокій матері, зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення допомоги одинокій матері

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання незаконними дій щодо відмови в призначенні допомоги одинокій матері, зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення допомоги одинокій матері від 19 грудня 2018 року.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в нього в місті Горлівці Донецької області народилася дитина - ОСОБА_2 . Народження дитини було встановлено судовим рішенням, тому Бахмутським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано народження та видано відповідне свідоцтво.

Позивач разом з сином знаходилася на обліку як внутрішньо переміщена особа в управлінні соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області згідно довідок ВПО від 06.12.2018 року та від 12.12.2018 року.

Позивач 19.12.2018 року звернулася до відповідача з документами для призначення допомоги одинокій матері, проте отримала відмову у призначенні допомоги одинокій матері з посиланням на протокол засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО від 29.01.2019 року № 4.

Відповідно до акту перевірки місця проживання встановлено відсутність позивача за вказаною у довідці адресою, тому допомогу при народженні дитини відповідачем було вирішено не виплачувати.

З зазначених підстав, позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні допомоги одинокій матері протиправними та такими, що порушують його конституційні права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 19 червня 2019 року. Також ухвалою звільнено позивача від сплати судового збору.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Відповідачем надано письмовий відзив від 29.05.2019р. (а.с. 24-28). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач 19.12.2018р. вперше звернулася до управління з приводу призначення допомоги одинокій матері на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Проте, допомогу не було призначено у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання згідно рішення комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 4 від 29.01.2019р.

Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016р. «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення (відновлення) виплат здійснюється за рішенням комісії після складання акту обстеження матеріально-побутових умов заявника.

Така перевірка відносно позивача була проведена 26.12.2018р. та місце її проживання не підтверджено відповідним актом перевірки Бахмутського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Наголошує, що дії управління не суперечать чинному законодавству, тому просив відмовити в позові ОСОБА_1

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 8-9). Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 у позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Горлівці Донецької області народився син ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно довідок від 06.12.2018р. № та від 12.12.2018 року № позивача та її сина взято на облік як внутрішньо переміщених осіб у м. Бахмут Донецької області (а.с. 11).

Судом встановлено, що 19.12.2018 року позивач звернулася до УСЗН Бахмутської міської ради з заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям (а.с. 29-30).

Висновком про початкову оцінку потреб дитини та її сім`ї від 26.12.2018 року місце проживання позивача з дитиною за адресою: АДРЕСА_2 не підтверджено (а.с. 35).

Протоколом засідання комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 4 від 29.01.2019р. позивачу було відмовлено у виплаті допомоги на дітей одиноким матерям з 01.06.2018 року; з 01.12.2018 року (а.с. 36).

Рішенням управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради № 07 від 04.02.2019 року було вирішено не призначати допомогу позивачу на дітей одиноким матерям з посиланням на протокол засідання комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 4 від 29.01.2019р. (а.с. 36).

Відтак, відповідач вважає, що позивач, проживаючи на окупованій території не має прав на соціальні виплати, а саме - допомогу на дітей одиноким матерям.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні допомоги на дітей одиноким матерям, суд виходить з наступного.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади), зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Частиною першою статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Умови призначення допомоги на дітей одиноким матерям передбачено статтею 18-2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Сторонами не спростовується факт надання позивачем всіх необхідних документів.

Відповідно до приписів статті 18-4 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі: 1) позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; 2) позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду; 3) скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним; 4) реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку; 5) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом; 6) смерті дитини; 7) смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) призупиняється у разі: 1) тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; 2) відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; 3) тимчасового працевлаштування дитини.

У разі припинення дії обставин, передбачених частиною другою цієї статті, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин.

Припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється на підставі відомостей про обставини, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, з місяця, що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Умови, на яку посилається відповідач при відмові у призначенні допомоги одинокій матері - незнаходження за адресою реєстрації отримувача допомоги вказаний вище Закон не містить.

Суд наголошує, що позивач і її дитина є громадянами України, тобто, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги на дітей одиноким матерям у зв`язку з відсутністю за адресою реєстрації, як внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Отже, позивач має право на отримання державної допомоги одинокій матері. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги на дітей одиноким матерям.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, позивачем заявлений позов в інтересах малолітньої дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги одинокій матері є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Крім того, суд зауважує, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року у справі № 200/2803/19-а скасовано рішення відповідача № 07 від 04.02.2019 року, яким вирішено не призначати соціальні виплати ОСОБА_1 , тому відповідач не може посилатися на це рішення управління, як на підставу відмови у призначенні допомоги одинокій матері.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання незаконними дій щодо відмови в призначенні допомоги одинокій матері, зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення допомоги одинокій матері від 19 грудня 2018 року, вказавши на виявлені порушення, допущені при відмові у призначенні допомоги.

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подачу позовної заяви до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Докази понесення позивачем інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_3 ; місце фактичного проживання/перебування згідно довідки від 06.12.2018р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84500, Доненька область, м. Бахмут, вул. Б.Горбатова, буд. 57, ) про визнання незаконними дій щодо відмови призначення допомоги одинокій матері, зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення допомоги одинокій матері - задовольнити.

Визнати протиправною відмову управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради у призначенні ОСОБА_1 допомоги одинокій матері згідно поданої заяви від 19 грудня 2018 року.

Зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення допомоги одинокій матері від 19 грудня 2018 року з урахуванням висновків суду.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 19 червня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова