Справа № 140/214/19
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4448/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року, головуючий суддя Дмитрук В.В., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ ДФС у Волинській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.08.2018 року №.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що оскільки позивач застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, є платником єдиного податку другої групи та не є платником податку на додану вартість, тому відповідно до чинного законодавства не зобов`язаний вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Крім того, оскільки оподаткування господарської діяльності позивача здійснюється за спрощеною системою, обсяг доходу позивача в календарному році не перевищує 1 000 000 гривень, тому позивач не застосовує реєстратори розрахункових операцій.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 03 серпня 2018 року №.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС України у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що норми чинного законодавства передбачають обов`язок суб`єктів господарювання здійснювати облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, а у разі відсутності такого обліку несуть відповідальність у вигляді штрафних санкцій.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарської діяльності з 09.06.2004 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.01.2019 року (а.с. 8).

Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку позивач застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, а саме: є платником єдиного податку другої групи (а.с. 10).

Згідно із даними реєстру платників ПДВ ФОП Пілецький А.М. не є платником податку на додану вартість (а.с. 11).

20.07.2018 року на підставі наказу від 17.07.2018 року №2698 ГУ ДФС у Волинській області проведена фактична перевірка з питань додержання ФОП Пілецьким А.М. вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами у торговому об`єкті з альтанками, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт перевірки від 20.07.2018 року №03/150/40-01/ (а.с. 14-16).

Як слідує із даного акта, перевіркою, зокрема, встановлено факт непроведення позивачем через РРО розрахункової операції з продажу пива Львівське світле на суму 36 грн., а також не ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку алкогольних напоїв (пиво, вино, горілка) за місцем їх реалізації на загальну суму 16 858 грн.

На підставі акта перевірки від 20.07.2018 року №03/150/40-01/ відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 03.08.2018 року №, яким позивачу визначено суму штрафних санкцій в загальному розмірі 33 717 грн., з яких:

1 грн. за встановлене вперше протягом календарного року в ході перевірки факту не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій;

33 716 грн. за не ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку алкогольних напоїв за місцем їх реалізації (а.с. 17).

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивачем було подано скаргу, проте рішенням ДФС України від 19.10.2018 року №16152/П/99-99-11-03-01-25 скарга була залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін (а.с. 18-20).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є платником єдиного податку та не зареєстрований платником ПДВ, тому у нього відсутній обов`язок вести облік товарних запасів за місцем їх реалізації, а відтак застосування відповідачем фінансових санкцій в розмірі 33 716 грн. за не ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку алкогольних напоїв за місцем їх реалізації, а також застосування відповідачем до позивача фінансової санкції в розмірі 1 грн. за встановлене вперше протягом календарного року в ході перевірки факту не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 296.1 статті 296 ПК України передбачено, що платники єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1-296.1.3 цього пункту.

Підпунктом 296.1.1 пункту 296.1 статті 296 ПК України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон) визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Пунктами 1, 12 статті 3 Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Статтею 20 Закону встановлено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Відтак, чинне законодавство передбачає, що такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Отже, вірним є висновок суду попередньої інстанції про те, що позивач є платником єдиного податку та не зареєстрований платником ПДВ, тому у нього відсутній обов`язок вести облік товарних запасів за місцем їх реалізації, а застосування відповідачем фінансових санкцій в розмірі 33 716 грн. за не ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку алкогольних напоїв за місцем їх реалізації, є протиправним.

Також, відповідно до пункту 296.10 статті 296 Податкового кодексу України (далі ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку: першої групи; другої - четвертої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов`язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку. Норми цього пункту не поширюються на платників єдиного податку, які здійснюють реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.

Позивач здійснює свою господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку другої групи, обсяг його доходу в календарному році не перевищує 1000000 гривень, відтак у нього відсутній обов`язок застосовувати реєстратори розрахункових операцій при здійсненні розрахункової операції, а застосування відповідачем до позивача фінансової санкції в розмірі 1 грн. за встановлене вперше протягом календарного року в ході перевірки факту не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій є неправомірним.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі №140/214/19 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
Н. М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови складено 13.06.2019 року.