Справа № 607/6181/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5729/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участі секретаря судового засідання Кітраль Х. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Вийванко О. М. у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення від 02 березня 2019 року серії НК № 627553.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач протиправно притягнув його до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів та порушення користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку факту притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначає, що за неувімкнення аварійної світлової сигналізації при зупинці на вимогу поліцейського, останній не вправі накладати штраф, оскільки застосуванню підлягає адміністративне стягнення у вигляді попередження, передбачене статтею 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 02 березня 2019 року інспектором роти № 1 батальйону УПП у Тернопільській області ДПП лейтенантом поліції Топоринським М. В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 627553, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою та другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Відповідно до вказаної постанови 02 березня 2019 року об 11 год 40 хв. на а/д М-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська ОСОБА_2 В. керував автомобілем марки «VOLKSWAGEN РАSSАТ», номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 80 км/год в с. Озерна при допустимій швидкості 50 км/год. Будучи зупиненим працівниками поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив підпункт «б» пункту 12.9 та підпункт «б» пункту 9.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР). Постановою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених частиною першою та частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується наявними у матеріалах доказами.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом «б» пункту 12.9 ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до підпункту «б» пункту 9.9 ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу працівника міліції або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено із знімку, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 19-20) з фото, здійсненого за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, який отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UA-MI/І-2903-2012, ОСОБА_1 рухався в населеному пункті зі швидкістю 80 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 30 км/год, чим вчинив порушення підпункту «б» пункту 12.9 ПДР.

Тобто, відповідач виявив порушення ПДР, а саме підпункту «б» пункту 12.9 ПДР, на яке належним чином відреагував, результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується наявними у матеріалах доказами.

Крім того, вчинення цього правопорушення не спростовується і самим позивачем.

Щодо правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідно до частини другої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, пункт 9.9 ПДР, який передбачає випадки, коли повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація міститься у розділі 9 ПДР "Попереджувальні сигнали".

Тобто, вимога про ввімкнення аварійної світлової сигналізації стосується вимог ПДР щодо попереджувальних сигналів.

Разом з цим, частина друга статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність, зокрема, за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Правила початку руху та зміни його напрямку передбачені 10 розділом ПДР "Початок руху та зміна його напрямку".

Як встановлено судом, в даному випадку, здійснюючи зупинку автомобілем на вимогу поліцейського та змінюючи напрям руху, позивачем було увімкнено сигнал покажчика повороту, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, вчинення позивачем правопорушення передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підтверджується матеріалами справи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що приписами статті 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статей 121 - 128, частини 1 і 2 статті 129, статей 139 і 140 цього Кодексу.

Отже, за порушення пункту «б» пункту 9.9 ПДР відповідальність передбачена статтею 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем дійсно не дотримано вимоги підпункту «б» пункту 9.9 ПДР, що підтверджується відеозаписом, відповідачем правомірно здійснено заходи реагування, проте, помилково кваліфіковано дії позивача за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тоді як відповідальність за вчинене позивачем порушення встановлена статтею 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Таким чином, оскільки встановлені інспектором поліції під час розгляду справи обставини щодо порушення позивачем вимог пункту 9.9 "Б" ПДР суперечать здійсненій ним кваліфікації дій під час винесення оскаржуваної постанови, а чинні процесуальні норми не передбачають можливості їх перекваліфікації судом, постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення від 02 березня 2019 року серії НК № 627553 слід скасувати і надіслати справу на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 286, 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2019 року у справі № 607/6181/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 02 березня 2019 року серії НК № 627553 скасувати і надіслати справу на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 13 червня 2019 року.