Справа № 810/2010/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2010/18 Суддя першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Шурко О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування актів і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - Відповідач, ГУНП у Вінницькій області) про:

- визнання протиправним та скасування Акту розслідування нещасного випадку, що стався 04.11.2017 року Могилів - Подільський ВП ГУНП у Вінницькій області від 27.02.2018 року за Формою Н-5*, що стався з ОСОБА_1 , за висновком якого нещасний випадок стався в період проходження служби не при виконанні службових обов`язків;

- визнання протиправним та скасування Акту про нещасний випадок невиробничого характеру від 27.02.2018 року за формою НТ*, що стався з ОСОБА_1 , за висновком якого нещасний випадок стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків;

- зобов`язання ГУНП у Вінницькій області за фактом нещасного випадку, що стався 04.11.2017 року з ОСОБА_1 відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стався в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року № 1346 скласти Акти за формою Н-5* та Н-1*, за висновком яких вказати, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов`язаний із виконанням службових обов`язків та взяти зазначений випадок на облік.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем не доведено факт притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності за наслідком проведеного службового розслідування. Крім того, суд підкреслив, що ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження перебуваючи на робочому місці, у період проходження служби та під час виконання службових обов`язків, направлених на охорону громадського порядку. Покладаючи на Відповідача обов`язок скласти акт про нещасний випадок визначеного змісту, суд зазначив, що це не може вважатися втручанням у дискреційні повноваження ГУНП у Вінницькій області, адже є ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, способом захисту прав Позивача.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та винести нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому наголошує на неврахуванні судом, що Позивачем пропущено процесуальний строк звернення до суду. Крім того, підкреслює, що за результатами службового розслідування встановлено факт вчинення Позивачем дисциплінарного проступку. Крім іншого, зазначає, що зобов`язання Відповідача скласти акти за формою Н-5 та Н-1 певного змісту є втручанням у дискреційні повноваження ГУНП у Вінницькій області, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про поновлення строку з обґрунтуванням причин його пропуску, яке було задоволено ухвалою суду від 04.06.2018 року. Крім того, вказує, що не притягувався до дисциплінарної відповідальності за дії, вчинені ним 04.11.2017 року. Зазначає, що нещасний випадок трапився при виконанні ним службових обов`язків. Крім іншого, наголошує, що судом першої інстанції було забезпечено повний та об`єктивний захист прав Позивача без втручання у дискреційні повноваження ГУНП у Вінницькій області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 04.11.2017 року, ГУНП у Вінницькій області було призначено та проведено службове розслідування (т. 1 а.с. 15).

У висновку службового розслідування (т. 1 а.с. 16-21) зафіксовано, що майор поліції ОСОБА_1 згідно графіку чергувань 03.11.2017 року о 8-й годині заступив на добове чергування. Близько 4-ї години 4 листопада під час обходу території відділу поліції біля автомобіля марки «Фольсфаген Т-5» синього кольору, що був припаркований з тильної сторони відділу, ОСОБА_1 побачив невідомого громадянина, вдягнутого у одяг темного кольору з капюшоном на голові. В процесі намагання встановити особу стороннього громадянина останній почав тікати до паркану. ОСОБА_1 схопив останнього за праву штанину, але невідомий спромігся вирватися та кинути цеглиною з паркану в бік правоохоронця. ОСОБА_1 на декілька секунд втратив свідомість, так як цеглина влучила в голову. Прийшовши до тями, ОСОБА_1 відчув сильний біль у лобній ділянці голови, запаморочення та зрозумів, що від удару впав на землю. Невідома особа втекла. ОСОБА_1 повернувся до приміщення чергової частини, доповів про подію відповідальному черговому. Так як почував себе погано: паморочилася голова, нудило, загальна слабкість, то після чергування звернувся за медичною допомогою до Могилів - Подільської окружної лікарні інтенсивного лікування, де після огляду спеціалістами був госпіталізований до травматологічного відділення з діагнозом «ЗЧМТ, струс головного мозку».

За результатами службового розслідування складено акт розслідування вищезгаданого нещасного випадку від 04.11.2017 року форми Н-5* (т. 1 а.с. 53-54) та акт за формою НТ* (т.1 а.с. 55), зі змісту яких вбачається, що комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок стався з ОСОБА_1 у період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. При цьому, причиною нещасного випадку зазначено протиправні дії інших осіб.

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 22 Закону України «Про охорону праці», п. п. 2.1, 2.2, 3.8,. 3.9, 3.10 затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року №1346 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень у період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» № 3460-IV від 22.02.2006 року, визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за порушення службової дисципліни можуть накладатися наступні види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до змісту ч. 6, 13 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Будь-які виключення щодо видачі наказу про накладення дисциплінарного стягнення або можливості його не видавати в Дисциплінарному статуті органів внутрішніх справ України відсутні.

Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230 (далі - Інструкція), визначені підстави для проведення службового розслідування, якими є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до п. 5.4. Інструкції якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

Зі змісту аналізу зазначених норм вбачається, що притягнення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України до дисциплінарної відповідальності можливе лише після проведення службового розслідування з визначених підстав. У разі встановлення факту порушення службової дисципліни видається наказ про накладення дисциплінарного стягнення, зміст якого доводиться до відома особи, яку притягнуто до відповідальності, під підпис. Особи РНС вважаються притягненими до дисциплінарної відповідальності лише за умови виконання усіх зазначених вимог, зокрема видання відповідного наказу.

За таких обставин доводи Апелянта про те, що нещасний випадок з ОСОБА_1 стався, у тому числі, внаслідок порушення наказу МВС України №440 від 23.05.2017 року, за що обмежились раніше застосованим до Позивача заходом у вигляді зауваження, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, у матеріалах справи відсутній наказ про застосування дисциплінарного стягнення або рішення суду, що набрало законної сили стосовно Позивача за вчинення дисциплінарного проступку. Крім того, зазначені докази не було подано і до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, судова колегія погоджується з твердженням Київського окружного адміністративного суду, що ОСОБА_1 не притягувався до дисциплінарної відповідальності чи іншої відповідальності за дії, вчинені ним 04.11.2017 року, у порядку, встановленому нормативно-правовими актами, що свідчить про відсутність в його діях будь-яких порушень закону та інших нормативно-правових актів, наказів, якими мав керуватися останній при виконання службових обов`язків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про охорону праці» дія цього закону поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих.

Ст. 22 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

З метою врегулювання питань, пов`язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 року №1346 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (далі - Порядок №1346).

Відповідно до п. 2.1 Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі.

Згідно п. 2.2 Порядку №1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Пунктом 3.4 Порядку №1346 визначено, що лікувально-профілактичний заклад системи МВС про кожне звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення) повинен протягом доби повідомити керівника підрозділу, де працює потерпілий, а в разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) - відповідну СЕС системи МВС, терміново надсилаючи відповідне повідомлення про кожного потерпілого за встановленою формою.

Приписи п. 3.5 Порядку №1346 закріплюють, що керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС. До складу комісії не може входити керівник, що безпосередньо керував проведенням робіт, при виконанні яких стався нещасний випадок (у тому числі поранення).

Комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію (п. 3.8 Порядку №1346).

Зі змісту наведених положень Порядку №1346 вбачається, що підставами для проведення розслідування нещасного випадку є: раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше; звернення до лікувально-профілактичного закладу системи МВС з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення); повідомлення про нещасний випадок.

Пунктом 3.9 Порядку №1346 передбачено, що комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він трапився в період проходження служби під час, зокрема, припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку; несення постової чи патрульної служби; виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили.

Приписи п. 3.10 Порядку №1346 закріплюють, що комісія з розслідування також визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він стався в період проходження служби внаслідок безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо).

Таким чином, якщо в ході проведення службового розслідування встановлено, що тілесні ушкодження отримано особою РНС під час вчинення нею однієї із перелічених вище дій, комісія з розслідування визнає нещасний випадок як такий, що трапився при виконанні службових обов`язків.

Суд першої інстанції вірно підкреслив, що, виходячи із аналізу матеріалів справи, Позивач отримав тілесні ушкодження, перебуваючи на робочому місці на території відділу у робочий час в період проходження служби та під час виконання службових обов`язків, направлених на охорону громадського порядку, громадської безпеки, збереження власності.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування актів ГУНП у Вінницькій області форми Н-5* від 27.02.2018 року розслідування нещасного випадку та акту форми НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в частині обґрунтованості позовних вимог про зобов`язання ГУНП у Вінницькій області за фактом нещасного випадку, що стався 04.11.2017 року з ОСОБА_1 , скласти акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5* та акт про нещасний випадок за формою Н-1*, у висновках яких вказати, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов`язаний з виконанням службових обов`язків та взяти зазначений випадок на облік, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. п. 2.2 - 2.4 Порядку №1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Випадки зникнення працівника під час виконання службових (посадових) обов`язків розслідуються відповідно до цього Порядку. Якщо комісія з розслідування, виходячи з конкретних обставин, дійде висновку, що зникнення працівника пов`язане з можливістю нещасного випадку під час виконання службових (посадових) обов`язків, акт спеціального розслідування з такими висновками комісії видається сім`ї цього працівника або особі, яка представляє його інтереси, для звернення до суду із заявою про оголошення працівника померлим. Після оголошення судом працівника померлим керівник зобов`язаний відповідно до акта спеціального розслідування визнати цей нещасний випадок пов`язаним з виконанням службових (посадових) обов`язків, скласти акт за формою Н-1* і взяти цей випадок на облік.

Якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ*.

Тобто, за наявності обставин, які свідчать про те, що нещасний випадок стався з працівником у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, комісія з розслідування, складає акти за формою Н-5 та за формою Н-1*, беручи на облік такий нещасний випадок.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у межах даної справи ГУ НП У Вінницькій області помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 року у справі № 816/303/16.

За правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Щодо доводів Апелянта з приводу пропущення Позивачем строку звернення до суду із позовом про скасування оскаржуваних актів, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Положення ч. 1 ст. 123 КАС України встановлюють, що разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

В силу приписів ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КАС України про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.05.2018 року (т. 1 а.с. 60) позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП у Вінницькій області залишено без руху у зв`язку з неможливістю встановити момент, коли Позивач дізнався про порушення своїх прав, та відсутністю доказів на підтвердження цього. На виконання зазначеної ухвали ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку звернення до суду (т. 1 а.с. 68-70), яка обґрунтована отриманням оскаржуваних актів лише у березні 2018 року у зв`язку з перебуванням на лікуванні, що підтверджується довідкою від 29.05.2018 року №775 (т. 1 а.с. 71). З аналізу змісту довідки вбачається, Позивач перебував на лікуванні з 09.01.2018 року по 18.01.2018 року в Серебрійській АЗПСМ; з 19.01.2018 року по 24.01.2018 року - на стаціонарному лікуванні, м. Боярка; з 25.01.2018 року по 09.02.2018 року - стаціонарне лікування, Центральний госпіталь МВС України; з 12.02.2018 року по 21.02.2018 року - амбулаторно в Серебрійській АЗПСМ; з 22.02.2018 року по 12.03.2018 року - амбулаторно, з 13.03.2018 року по 14.03.2018 року - амбулаторно, з 16.03.2018 року по 31.03.2018 року - амбулаторне лікування в Серебрійській АЗПСМ.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У рішенні у справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини в наголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази перебування Позивача на лікарняних в період з 09.01.2018 року по 31.03.2018 року, суд першої інстанції вірно визнав причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновив його згідно приписів КАС України, про що зазначено в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 04.06.2018 року.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 18» червня 2019 року.