Справа № 1340/5222/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3547/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 1340/5222/18 за адміністративним позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

суддя в 1-й інстанції Гулик А. Г.,

час ухвалення рішення 13.02.2019 року, 10:03 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 18.02.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області звернулось в суд з позовом до відповідача - Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просило (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09 жовтня 2018 року №ЛВ1278/592/АВ/ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 3723 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09 жовтня 2018 року №ЛВ1278/592/АВ/ФС.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що виявлені порушення ст.97 КЗпП України мають не триваючий характер, а є, по-суті, «закінченими» порушеннями, однак вказані обставини не звільняють позивача від обов`язку їх усунення, у т.ч. шляхом подальшого недопущення аналогічних порушень. При цьому, службова записка №01-17/658 від 19 вересня 2018 року та наказ від 20 вересня 2019 року про внесення змін до наказів про преміювання в частині позбавлення ОСОБА_1 премії до 100 відсотків за квітень, травень та червень 2018 року, які були подані на виконання припису, не можуть бути підставою визнання оскаржуваної постанови протиправною, оскільки дані документи не містять відомостей про належне усунення виявленого порушення. Разом з тим, інших документів, які б свідчили про недопущення такого виду порушень, тобто про забезпечення об`єктом відвідування дотримання вимог ст.97 КЗпП України в цілому, позивачем не надано. Також апелянт звернув увагу на те, що положення ст.98 КЗпП України не містять застережень про поширення її вимог виключно на ті установи та організації, які фінансуються з державного бюджету. Таким чином, відповідач вважає, що враховуючи те, що Управління виконавчої дирекції Фонду у Львівській області фінансується з бюджету Фонду соціального страхування України, вимоги вказаної статті є обов`язковими для виконання позивачем. Таким чином, постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09 жовтня 2018 року №ЛВ1278/592/АВ/ФС прийнята правомірно. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що оскільки до моменту винесення оскарженої постанови позивач усунув порушення ст.97 КЗпП України, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до них відповідних заходів відповідальності, оскільки відповідно до п.28 Порядку №295 у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються. Також правильним є висновок суду першої інстанції про те, що положення ст.98 КЗпП України стосуються лише установ і організацій, оплата праці працівників яких проводиться за рахунок та в межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів, і відповідно не поширюється на позивача, а тому висновки відповідача про можливість застосування вказаної статті за порушення, допущені позивачем, є безпідставними та необґрунтованими. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача Лісник І. В. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача (апелянта) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням його у відпустці, разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки вказана обставина не доводить існування об`єктивних перешкод у реалізації Головним управлінням Держпраці у Львівській області права участі в судовому засіданні шляхом забезпечення явки будь-якої іншої особи, уповноваженої діяти від імені цього суб`єкта владних повноважень; явка учасників не визнана судом обов`язковою, тому вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності представника відповідача (апелянта) за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 13 по 17 вересня 2018 року на підставі наказу ГУ Держпраці у Львівській області від 12 вересня 2018 року №2118-П та направлення №1934 від 12 вересня 2018 року головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у м.Львові провів інспекційне відвідування Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на предмет додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин із найманими працівниками, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, праці неповнолітніх, гарантій для працівників під час виконання державних громадських обов`язків.

Вказаним інспекційним відвідуванням виявлено порушення позивачем ст. 97, 98, 115 КЗпП України, ст.24 Закону України Про оплату праці, ст.116, 117 КЗпП України.

За результатами інспекційного відвідування складено акт №1278/592/АВ від 17 вересня 2018 року.

20 вересня 2018 року позивач подав відповідачу зауваження до акта інспекційного відвідування №06-10-2450, вказавши, що частково визнає порушення ст. 115, 116, 117 КЗпП України та ст.24 Закону України Про оплату праці щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років за квітень-травень 2018 року, а також виплату надбавки 10 липня 2018 року, а не у день звільнення 27 червня 2018 року.

21 вересня 2018 року відповідач надав відповідь на зауваження позивача.

24 вересня 2018 року Головне управління Держпраці у Львівській області винесло припис №ЛВ1278/592/АВ/П про усунення виявлених порушень, яким встановлено строк до 01 жовтня 2018 року для усунення виявлених недоліків.

26 вересня 2018 року Головне управління Держпраці у Львівській області прийняло рішення №ЛВ1278/592/АВ/ЗБ/ІП щодо розгляду справи про накладення на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області штрафу.

28 вересня 2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області подало скаргу №06-10-2529 на припис про усунення виявлених порушень №ЛВ1278/592/АВ/П.

02 жовтня 2018 року відповідач направив позивачу виклик на розгляд справи про накладення штрафу, що відбувся 09 жовтня 2018 року о 10:30 в приміщенні ГУ Держпраці у Львівській області, за адресою: м.Львів, пл.Міцкевича,8, 7 поверх, приймальня керівника.

09 жовтня 2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області листом повідомило відповідача про те, що 28 вересня 2018 року Головне управління Держпраці у Львівській області повідомлено про виконання припису №ЛВ1278/592/АВ/П та у строк, визначений абз.1 п.30 Порядку №295 подано скаргу на припис. Таким чином, позивач вважає прийняте рішення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення неправомірним.

30 жовтня 2018 року відповідач прийняв рішення №10543/1/07-09, яким в задоволенні скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на припис про усунення виявлених порушень №ЛВ1278/592/АВ/П відмовлено повністю.

За результатами розгляду справи щодо накладення штрафу відповідач прийняв постанову про накладення штрафу від 09 жовтня 2018 №ЛВ1278/592/АВ/ФС на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України, за порушення позивачем вимог ст.97 КЗпП України та ст.98 КЗпП України в розмірі 3723 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до моменту винесення оскаржуваної постанови позивач усунув виявлені порушення ст.97 КЗпП України; крім того, положення ст.98 КЗпП України стосуються лише установ і організацій, оплата праці працівників яких проводиться за рахунок та в межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів, і відповідно не поширюється на позивача, а тому висновки відповідача про можливість застосування вказаної статті за порушення, допущені позивачем, є безпідставними та необґрунтованими. Таким чином, постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09 жовтня 2018 №ЛВ279/893/АВ/ФС є протиправною та підлягає скасуванню.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема Головне управління Держпраці у Львівській області.

Відповідно до ст.12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-1V, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, на момент виникнення спірних правовідносин визначалася Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).

Таким чином, Головне управління Держпраці у Львівській області як територіальний орган Держпраці уповноважене на здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами, зокрема, у формі інспекційних відвідувань, за наслідками яких складати акти перевірок та за наявності порушень - приписи про їх усунення.

П.5 Порядку № 295 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що інспекційні відвідування проводяться: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у пп.1, 2, 4-7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДФС та її територіальних органів; Пенсійного фонду України та його територіальних органів; 7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п.27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Порядок прийняття постанов про накладення штрафних санкцій, передбачених ст.265 КЗпП України, регламентований Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509.

Згідно з п.6 Порядку №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

П.7 Порядку №509 передбачає, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до п.6 вказаного Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Матеріалами справи підтверджується, що 02 жовтня 2018 року відповідач направив позивачу виклик на розгляд справи про накладення штрафу, що відбувся 09 жовтня 2018 року о 10:30 в приміщенні ГУ Держпраці у Львівській області, за адресою: м.Львів, пл.Міцкевича,8, 7 поверх, приймальня керівника.

Судом першої інстанції встановлено, що вказаний виклик на розгляд справи про накладення штрафу надісланий позивачу згідно з супровідним листом від 02 жовтня 2018 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується квитанцією ПАТ УКРПОШТА №7553 від 02 жовтня 2018 року.

Таким чином, повідомлення про розгляд справи надіслано більш ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу, тобто з дотриманням встановленого п.6 Порядку №509 строку такого повідомлення.

При цьому, Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі №809/1198/17, від 13 червня 2018 року у справі №820/6755/16 вказав, що обов`язок відповідача повідомити суб`єкта господарювання про розгляд справи обмежується лише надісланням виклику на розгляд справи; фактичні обставини одержання надісланого виклику знаходяться за межами компетенції відповідача та не можуть впливати на розгляд справи про накладення штрафу, оскільки відносини між оператором поштового зв`язку та адресатом знаходяться поза контролем відповідача та не залежать від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду справи щодо накладення штрафу відповідач прийняв постанову про накладення штрафу від 09 жовтня 2018 року №ЛВ1278/592/АВ/ФС на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України, за порушення позивачем вимог ст.97 КЗпП України та ст.98 КЗпП України в розмірі 3723 грн.

Щодо суті виявленого під час вказаного інспекційного відвідування порушення позивачем ст.97 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

Під час інспекційного відвідування встановлено відсутність документів, які б свідчили про невиконання ОСОБА_1 своїх функціональних обов`язків, що свідчить про порушення вимог статті ст.97 КЗпП України в частині того, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів), посадових окладів службовцям, а також надбавок доплат, премій і винагороди встановлюються власником або уповноваженим ним органом та в частині того, що власник або уповноважений орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17 квітня 2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача сектору організаційної роботи та документообігу Червоноградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області з 30 грудня 2017 року та стягнено на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по 17 квітня 2018 року.

Разом з тим, в наказах на преміювання та списках працівників щодо преміювання за квітень-червень 2018 року, поданих начальником Червоноградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, прізвище ОСОБА_1 відсутнє; також відсутні службові записки щодо невиконання ним службових обов`язків, наказів про зменшення чи позбавлення премій, документів, які б підтверджували невиконання ОСОБА_1 своїх функціональних обов`язків також не надано.

Згідно з п.4.1 Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 08 лютого 2017 року №14 (в редакції постанови від 10 жовтня 2017 року № 52) преміювання працівників Фонду здійснюється з метою посилення матеріальної зацікавленості у своєчасному і сумлінному виконанні посадових обов`язків, підвищенні якості виконуваної роботи та рівня відповідальності за доручену ділянку роботи і здійснюється відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи органу Фонду.

Відповідно до п.4.8 Положення № 14 конкретний розмір премії, в тому числі працівникам відповідного відділення, встановлює начальник управління.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2019 року начальник Червоноградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області подав службову записку, в якій вказав, що у пропозиціях щодо преміювання працівників Червоноградського відділення за квітень -червень 2018 року не подано на преміювання завідувача сектору організаційної роботи та документообігу Червоноградського відділення Сташкевича Р. Я., оскільки у зв`язку з відсутністю посади, яку останній обіймав у штатному розписі Червоноградського відділення він не виконував функціональних обов`язків та завдань, що покладені на відділення згідно з положенням про Червоноградське відділення управління.

Матеріалами справи підтверджується, що 20 вересня 2018 року позивач видав наказ про внесення змін до наказів від 27 квітня 2018 року, 31 травня 2018 року та 27 червня 2018 року про преміювання в частині позбавлення ОСОБА_1 премії до 100 відсотків за квітень, травень та червень 2018 року, про що відповідача повідомлено в зауваженнях до акту інспекційного відвідування від 20 вересня 2018 року.

Разом з тим, як при розгляді зауважень до акта інспекційного відвідування, так і при розгляді справи про накладення штрафу факт усунення порушення відповідач до уваги не взяв.

Відповідно до ч.11 ст.3 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

П.28 Порядку №295 передбачає, що у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Таким чином, оскільки до моменту винесення оскарженої постанови позивач усунув порушення ст.97 КЗпП України, то відсутні підстави для застосування до нього відповідних заходів відповідальності.

При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно відхилив як безпідставні покликання відповідача на те, що порушення, викладені в приписі вважаються усунутими лише після усунення порушень в цілому по установі, оскільки відповідне порушення встановлене відповідачем лише щодо працівника ОСОБА_1 , а не в цілому по установі.

Щодо суті виявленого під час вказаного інспекційного відвідування порушення позивачем ст.98 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно із ст.13 Закону України Про оплату праці оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Ч.4 ст.4 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування передбачає, що кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.

Оплата праці працівників Управління здійснюється на підставі Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 08 лютого 2017 року №14 (в редакції постанови від 10 жовтня 2017 року № 52).

Відповідно до п.п.9.1.9 п.6.1 розділу 6 Статуту Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 11 квітня 2017 року № 28 одним із джерел формування коштів Фонду є асигнування з державного бюджету.

П.5 ч.1 ст.24 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування передбачено виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) незалежно від страхового стажу застрахованим особам, віднесеним до 1-3 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою правління Фонду соціального страхування України Про схвалення проекту бюджету Фонду соціального страхування України на 2018 рік від 14 грудня 2017 року №70 передбачено надходження з державного бюджету на виплату допомоги в пільгових розмірах громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п.8 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 20 вересня 2005 року №936, витрати, пов`язані з оплатою особам, застрахованим у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, листків непрацездатності за період лікування в санаторіях, виплати понад установлені законодавством розміри допомоги по тимчасовій непрацездатності (у тому числі допомоги по догляду за хворою дитиною), вагітності та пологах здійснюються підприємствами за рахунок коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, пов`язаними з народженням та похованням.

Мінсоцполітики відшкодовує Фонду соціального страхування (до завершення заходів, пов`язаних з його утворенням, - Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності) зазначені витрати за рахунок коштів, передбачених відповідною бюджетною програмою.

З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку, що асигнування з державного бюджету, передбачені п.п.9.1.9. п.6.1. Розділу 6 Статуту, надаються Фонду соціального страхування України у формі відшкодування витрат на виплату допомоги в пільгових розмірах громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Законом України Про Державний бюджет України на 2018 рік чи іншими законами не передбачено фінансування оплати праці працівників Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області за рахунок коштів Державного чи місцевого бюджетів.

Крім того, довідкою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області від 11 лютого 2019 року №06-08-378 стверджується, що у 2018 році асигнувань з державного та місцевого бюджету для оплати праці працівників не отримував.

Як вбачається з матеріалів справи, організаційно-правовою формою Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області є інші організаційно-правові форми, центральний чи місцевий орган виконавчої влади до сфери управління якого належать Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області- відомості відсутні, що стверджується з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не встановлено, що позивач належить до установ чи організацій.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки положення ст.98 КЗпП України стосуються лише установ і організацій, оплата праці працівників яких проводиться за рахунок та в межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів, то норми цієї статті не поширюється на позивача, який не фінансується за рахунок коштів Державного чи місцевого бюджетів, а тому висновки відповідача про можливість застосування вказаної статті за порушення, допущені позивачем, є безпідставними та необґрунтованими.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідач не діяв на підставах, у спосіб та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством, а тому позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09 жовтня 2018 №ЛВ279/893/АВ/ФС є підставними та підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 1340/5222/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 13 червня 2019 року.