Справа № 640/136/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/136/19 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Техніка» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.02.2019 у справі за адміністративним позовом державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Техніка» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ДП «Державне спеціалізоване видавництво «Техніка» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.09.2018 № .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.02.2019 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 21.09.2018 № в частині нарахування штрафу в розмірі 12 786, 00 грн.; в задоволенні решти позовних вимог державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Техніка» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням державне підприємство «Державне спеціалізоване видавництво «Техніка» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки державне підприємство «Державне спеціалізоване видавництво «Техніка» у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 21.09.2018 № в частині нарахування штрафу в розмірі 106 288, 82 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2018 ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету Державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Техніка» (), за результатами якої складено акт № 16978/26-15-12-13-20/2473145.

Висновками вказаної перевірки встановлено порушення державним підприємством «Державне спеціалізоване видавництво «Техніка» термінів сплати грошового зобов`язання, протягом строків визначених п. 50.1 ст. 50, п. 57.1 п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, з урахуванням ст. 102 Податкового кодексу України.

21.09.2018 ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким за порушення строку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначеного п. 50.1 ст. 50, п. 57.1 п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України на підстав ст. 126 Податкового кодексу України за затримку сплати суми грошового зобов`язання в розмірі 595 374, 10 грн. ДП «ДСВ «Техніка» зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 119 74, 82 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку до ДФС України, якою за результатами розгляду скарги, рішенням від 04.12.2018 за № 39159/6/99-99-11-06-01-25 оскаржуване повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Незгода з вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача обумовила звернення позивача до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що податкове повідомлення-рішення від 21.09.2018 № в частині застосування штрафу на зальну суму 12 786, 00 грн. підлягає скасуванню, оскільки податкове повідомлення-рішення в цій частині штрафу за вказаними вище податковими деклараціями з податку на додану вартість, прийняті податковим органом поза межами 1095 днів.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що податкове повідомлення-рішення може бути скасоване судом виключно у повному обсязі, якщо буде встановлена його незаконність, а тому суд першої інстанції встановивши незаконність оскаржуваного рішення повинен був скасовувати його у повному обсязі, а не частково.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 ПК України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 54.1, п.54.3 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, у випадках, встановлених п.п.54.3.1-54.3.6 п.54.3 ст.54 ПК України.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (п.54.5 ПК України).

Згідно з п. 57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Статтею 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У той же час, згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що законодавець передбачив можливість застосування до платника наслідків несвоєчасної сплати, зокрема узгодженої суми грошового зобов`язання, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, лише за наявності його вини.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивачем самостійно визначені податкові зобов`язання з податку на додану вартість шляхом подання податкових декларацій за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року, які згідно облікової картки позивача сплачувалися несвоєчасно.

При цьому, позивачем не заперечується факт порушення ним сплати, узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного у поданих податкових деклараціях з податку на додану вартість.

Натомість, позивач звертає увагу, що штрафні санкції до нього застосовані поза межами строків давності, тобто податковий орган не мав права застосовувати штрафні санкції за несплату узгоджених податкових зобов`язань після спливу 1095 днів з дня граничного строку подання податкової декларацій з податку на додану вартість.

Щодо вказаного, колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, вказаний пункт Податкового кодексу України пов`язує втрату права контролюючого органу для нарахування податкових зобов`язань із закінченням 1095-денного терміну, із настанням однієї із подій: або останнього дня граничного строку подання податкової декларації, або останнього дня граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Згідно акта перевірки, позивачем визначені податкові зобов`язання у поданих ним податкових деклараціях з податку на додану вартість, починаючи з квітня 2015 року по квітень 2018 року, відтак і граничні строки їх сплати підпадають в тому числі і на певні місяці 2015-2018 років.

Зокрема, з акта перевірки та розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення від 21.09.2018 року № , контролюючим органом визначено позивачеві суму штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань, які визначені, зокрема податковою декларацією з податку на додану вартість:

- від 19.05.2015 №, граничний термін подання якої - 20.05.2015 та граничний термін сплати - 30.05.2015; фактично сплачено 24.03.2016 року; кількість днів затримки 299; сума штрафу 2 599, 20 грн.;

- від 17.06.2015 №, граничний термін подання якої - 20.06.2015 та граничний термін сплати - 30.06.2015; фактично сплачено 26.04.2016 року; кількість днів затримки 301; сума штрафу 2 772, 00 грн.;

- від 19.07.2015 №, граничний термін подання якої - 20.07.2015 та граничний термін сплати - 30.07.2015; фактично сплачено 24.06.2016 року; кількість днів затримки 330; сума штрафу 2 020, 61 грн.;

- від 19.07.2015 №, граничний термін подання якої - 20.07.2015 та граничний термін сплати - 30.07.2015; фактично сплачено 02.06.2016 року; кількість днів затримки 308; сума штрафу 300, 00 грн.;

- від 19.07.2015 №, граничний термін подання якої - 20.07.2015 та граничний термін сплати - 30.07.2015; фактично сплачено 23.06.2016 року; кількість днів затримки 298; сума штрафу 1 475, 79 грн.;

- від 14.08.2015 №, граничний термін подання якої - 20.08.2015 та граничний термін сплати - 30.08.2015; фактично сплачено 26.07.2016 року; кількість днів затримки 331; сума штрафу 3 233, 11 грн.;

- від 14.08.2015 №, граничний термін подання якої - 20.08.2015 та граничний термін сплати - 30.08.2015; фактично сплачено 04.07.2016 року; кількість днів затримки 309; сума штрафу 300, 00 грн.;

- від 14.08.2015 №, граничний термін подання якої - 20.08.2015 та граничний термін сплати - 30.08.2015; фактично сплачено 24.06.2016 року; кількість днів затримки 299; сума штрафу 85, 29 грн.

З огляду на вказане та враховуючи дату прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення (21.09.2018), яким до позивача застосовані штрафні санкції (які законодавець відносить до визначення поняття «грошове зобов`язання»), а також дати граничних строків сплати грошових зобов`язань, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 21.09.2018 № в частині застосування штрафу в сумі 12 786, 00 грн. за вказаними вище податковими деклараціями з податку на додану вартість, прийняте податковим органом поза межами 1095 днів, а тому воно в цій частині підлягає скасуванню.

В той же час, обґрунтування апелянта про протиправність застосування оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням штрафу в розмірі 106 288, 82 грн. за несвоєчасну сплату (затримку на 300, 309, 311 днів) податкового зобов`язання, визначеного за податковою декларацією від 19.09.2015 № , колегією суддів не береться до уваги, з огляду на дотримання відповідачем строків, визначених п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, так як граничний термін сплати зобов`язання за вказаною декларацією був 30.09.2015, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято 21.09.2018, тобто в межах 1095 днів.

При цьому, пункт 102.1. статті 102 ПК України пов`язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, а тому нарахування штрафу за податковою декларацією від 19.09.2015 № можливе лише після граничного терміну сплати, тобто 30.09.2015.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 820/3544/17.

Відповідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апелянта про те, що податкове повідомлення-рішення може бути скасоване судом виключно у повному обсязі, а не частково, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки для скасування податкового повідомлення-рішення в повному обсязі необхідно встановити протиправне нарахування відповідачем всього штрафу. В даному випадку, колегією суддів було встановлено лише протиправне застосування штрафу (поза межами 1095 днів) в частині суми 12 786, 00 грн., а тому судом першої інстанції правомірно було скасовано податкове повідомлення-рішення від 21.09.2018 № лише в цій частині.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в оскаржуваній частині та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права..

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Техніка» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.02.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 18.06.2019.