Справа № 640/6000/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6000/19 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни до Міністерства юстиції України, треті особи: Нотаріальна палата України, Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України, треті особи: Нотаріальна палата України, Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 26 березня 2019 року №963/5.

Разом з позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом тимчасового зупинення дії наказу Міністерства юстиції України «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 26 березня 2019 року №963/5 до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та прийняти нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що зупинення дії наказу від 26 березня 2019 року №963/5 та надання доступу приватному нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно негативно вплине на права та інтереси інших осіб, що суперечить правовій природі забезпечення позову та може призвести до незворотних наслідків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову виходив з наявності підстав для зупинення дії оскаржуваного акту.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Згідно із пунктом 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Клопотання про забезпечення адміністративного позову позивач мотивує тим, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам її, а також третіх осіб до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також тим, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Істотну небезпеку заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам позивач вбачає у тому, що не маючи можливості працювати з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно (надалі по тексту - Реєстр) як приватний нотаріус - реєстратор, вона буде позбавлена можливості повноцінно здійснювати професійну діяльність, що негативно відобразиться як на її доходах, так і на діловій репутації. Таким блокуванням вона поставлена у нерівне становище порівняно з іншими нотаріусами. Вважала блокування її доступу до Реєстру видом дисциплінарного стягнення, застосування якого до приватного нотаріуса відповідачем, з яким вона не перебуває у відносинах підпорядкованості, є протиправним. Також вказувала, що неможливість здійснювати повноцінну нотаріальну діяльність спричинить негативні наслідки у вигляді майнових втрат для неї - витрати на оренду займаного приміщення, які не будуть компенсовані внаслідок втрати доходу; негативні наслідки у вигляді зменшення сплачуваних нею до бюджету платежів та відсутності можливості виплачувати заробітну плату найманому персоналу. Інші негативні наслідки у випадку незабезпечення адміністративного позову позивач вважала можливими для третіх осіб - своїх клієнтів, оскільки вона не має змоги закінчити роботу з уже прийнятими заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, крім того не має змоги завершити нотаріальні дії у значній кількості спадкових справ.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності. Нотаріуси як особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, належать до категорії самозайнятих осіб. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про нотаріат», приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

З огляду на зазначене, шляхом видачі оскаржуваного Наказу позивача фактично позбавлено можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності. При цьому, у позивача є зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків не зважаючи на фактичне зупинення його діяльності.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №826/15847/17.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність істотної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача і, як наслідок - зупинення дії оскаржуваного наказу.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 254, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 14.06.2019 року.