Справа № 826/19539/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 червня 2019 року № 826/19539/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Текссоп-С»
доДержавної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві,
Державної фіскальної служби України
провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.07.2016 №, № , визнання протиправною бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Текссоп-С» (далі - позивач, ТОВ «Текссоп-С») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач-1, ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-2, ДФС України), в якому просило:

- визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 21.07.2016 за № та №4;

- визнати протиправною бездіяльність ДФС України, яка полягала в неприйнятті вмотивованого рішення за скаргою ТОВ «Текссол-С» №0310/16-03 від 03.10.2016 протягом строку, визначеного пунктом 56.8 та пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки допущення позивачем помилки при визначенні податкових зобов`язань з податку на додану вартість до сплати за результатами господарської діяльності за вересень 2015 року (шляхом їх завищення, що підтверджується уточнюючим розрахунком за вересень 2015 року) не може, на думку позивача, бути підставою для притягнення позивача до фінансової відповідальності, адже помилкове декларування позивачем надмірних сум, що підлягають до сплати в бюджет, не може вважатися грошовим зобов`язанням у розумінні Податкового кодексу України, а обов`язок зі сплати податку не може виникати у платника в силу допущення ним помилки при обчисленні податкового зобов`язання. Також на думку позивача, бездіяльність ДФС України є протиправною, оскільки відповідач-2 не надав вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги-2, то скарга-2 є задоволеною, на думку позивача, в силу пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

У своїх додаткових поясненнях до позовної заяви від 06.06.2017 позивач, окрім наведених вище доводів, звертає увагу суду на те, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв не у спосіб, передбачений пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення могли бути прийняті відповідачем лише починаючи з 28.07.2016. Тому, на думку позивача, спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у своїх письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити, оскільки незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Ухвалою суду від 14.12.2016 позов залишено без руху для усунення позивачем виявлених судом недоліків позову.

У зв`язку з виконанням позивачем вимог ухвали суду, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2017 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

На підставі розпорядження про повторний автоматизований розподіл від 11.10.2017 за №7275 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/19539/16 та вказану справу 19.10.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А., яка своєю ухвалою від 08.12.2017 прийняла справу до свого провадження та призначила попереднє судове засідання.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом викладення його у новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник позивача у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, наголошуючи на тому, що правових підстав для відмови у застосування податкового компромісу у відповідача немає, що свідчить про допущення останнім протиправної бездіяльності.

Представник відповідачів проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволенні.

При вирішенні питання щодо порядку розгляду даної справи судом враховано наступне.

У відповідності до частин 1, 2 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

За змістом пункту 4 частини 9 статті 171 Кодексу, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

Оскільки провадження у даній справі було відкрито до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України в новій редакції, суд визнав за доцільне вирішити дане питання у судовому засіданні, проведення його призначено до 15.12.2017.

З огляду на наведене, судом ухвалено про здійснення розгляду даної справи у спрощеному провадженні.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

20.05.2015 позивач подав до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року за реєстраційним номером № від 20.05.2015.

Відповідно до рядка 24 Декларації за квітень 2015 року позивач визначив суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 1995858,00 грн.

17.06.2015 позивач подав до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2015 року за реєстраційним номером № від 17.06.2015.

17.07.2015 позивачем подана податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2015 року за реєстраційним номером № від 17.07.2015.

17.08.2015 позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року за реєстраційним номером № від 17.08.2015.

Відповідно до рядка 25.1 декларації за липень 2015 року позивач визначив суму податку на вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від`ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду та сплачується до державного бюджету в розмірі 50540,00 грн.

17.09.2015 позивачем подана до відповідача-1 податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2015 року за реєстраційним номером № від 17.09.2015.

17.10.2015 позивач подав податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2015 року за реєстраційним номером № від 19.10.2015.

Відповідно до рядка 25.1 декларації за вересень 2015 року позивач визначив суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від`ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду та сплачується до державного бюджету у розмірі 789081,00 грн.

27.11.2015 позивач, самостійно виявивши помилку в декларації за квітень 2015 року та керуючись приписами абзацу 1 пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, подав до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок

- за квітень 2015 за №;

- за травень 2015 за №;

- за червень 2015 за №;

- за липень 2015 за №;

- за серпень 2015 за №;

- за вересень 2015 за №.

ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено перевірку своєчасності сплати податку на додану вартість (з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань), за результатами якої складено акт від 21.07.2016 за №9657/26-58-12-01-35892372.

В ході перевірки встановлено порушення пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а саме - ТОВ «Текссол-С» протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, а саме порушено терміни сплати податку на додану вартість у загальній сумі 329615,00 грн (затримка до 30 днів) та у загальній сумі 583954,00 грн (затримка більше 30 днів).

На підставі висновків акта перевірки ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення від 21.07.2016:

- №, яким за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), визначеного Податковим кодексом України, та на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку на 27 календарних днів сплати грошового зобов`язання в розмірі 329615,00 грн ТОВ «Текссол-С» зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 32961,50 грн.

- №, яким за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), визначеного Податковим кодексом України, та на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку на 89 календарних днів сплати грошового зобов`язання в розмірі 583954,00 грн ТОВ «Текссол-С» зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 160790,95 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх у порядку адміністративного оскарження до ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України.

Рішеннями про результати розгляду скарги ГУ ДФС у м. Києві від 21.09.2016 за №110/26-15-1001-35 та ДФС України від 30.11.2016 за №25797/6/99-99-11-03-01-25 скарги позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

У відповідності до змісту рішення від 30.11.2016 №25797/6/99-99-11-03-01-25, рішенням ДФС України від 25.10.2016 №22969/6/99-99-11-03-01-25 строк розгляду скарги було продовжено до 03.12.2016 включно.

Даючи правову оцінку встановленим у справі обставинам, суд, при вирішенні питання щодо правомірності оскаржуваних рішень, бере до уваги наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту14.1 статті14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

У пункті 31.1 статті 31 Податкового кодексу України зазначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до абзацу 1 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимогами пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Згідно з пунктом 203.2 статті 203 Податкового кодексу України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Після настання терміну сплати грошового зобов`язання визначених у податкових деклараціях, поданих позивачем у червні - жовтні 2015 року сплачено не було, у зв`язку з чим, після спливу граничного терміну сплати узгоджених сум грошових зобов`язань в інтегрованій картці платника податків за кодом бюджетної класифікації «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» (далі - ІКПП) ТОВ «Текссоп-С» виник податковий борг.

Водночас, відповідно до приписів пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. При цьому, якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Таким чином, вказаними нормами встановлено право платника податку, у разі виявлення помилок у поданій ним податковій звітності, внести відповідні зміни шляхом подання уточнюючого розрахунку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог статті 50 Податкового кодексу України, у податкового органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, оскільки з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.

27.11.2015 позивач, самостійно виявивши помилку в декларації за квітень 2015 року та керуючись приписами абзацу 1 пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, подав до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за квітень - вересень 2015 року.

Згідно з даними ІКПП та АІС «Податковий Блок» ТОВ «Текссол-С» нарахування та погашення зобов`язань відбувалось наступним чином:

- сума в розмірі 50540,00 грн, яка була нарахована 30.08.2015 на підставі податкової декларації з ПДВ (реєстраційний № від 17.08.2015) сплачена 27.11.2015 у сумі 50540,00 грн згідно з уточнюючим розрахунком (реєстраційний № від 27.11.2015), тобто з затримкою на 89 календарних днів;

- сума в розмірі 789081,00 грн, яка була нарахована 30.10.2015 на підставі податкової декларації з ПДВ (реєстраційний № від 19.10.2015) сплачена 27.11.2015 у сумі 329615,00 грн згідно з уточнюючим розрахунком (реєстраційний № від 27.11.2015), тобто з затримкою на 27 календарних днів та 05.01.2016 у сумі 459466,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 05.01.2016 № 2963, тобто з затримкою на 67 календарних днів;

- сума в розмірі 380155,00 грн, яка була нарахована 27.11.2015 на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (реєстраційний № від 27.11.2015) сплачена 27.11.2015 у сумі 306206,27 грн за рахунок переплати та 05.01.2016 у сумі 73948,73 грн згідно з платіжним дорученням від 05.01.2016 №2963, тобто з затримкою на 39 календарних днів.

Слід зазначити, що позивачем не було надано платіжних доручень, а також інших доказів на підтвердження своєчасної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість.

Згідно статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарські підприємства - суб`єкти спеціального режиму оподаткування у строки, встановлені цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, повинні забезпечити перерахування на їхні рахунки у системі електронного адміністрування податку, зазначені у підпункті 209.2.1 пункту 209.2 цієї статті Кодексу, коштів у розмірі, достатньому для перерахування до державного бюджету та на спеціальний рахунок, на підставі поданої податкової декларації, в якій відображаються результати діяльності в межах спеціального режиму оподаткування протягом звітного (податкового) періоду.

Як зазначено відповідачем-1, на момент граничного терміну сплати податкових зобов`язань з ПДВ по податкових деклараціях з ПДВ (реєстраційний № від 17.08.2015 та № від 19.10.2015) на рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ ТОВ «Текссол-С» були відсутні кошти.

Пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Оскільки, вказані зобов`язання були погашені в період 27.11.2015 та 05.01.2016.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Підпунктом 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

В даному випадку відбулося погашення податкового боргу з порушенням строків сплати грошового зобов`язання.

Суд зазначає, що відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням і розмір такої відповідальності залежить від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13.02.2018 (справа №808/2290/17), від 05.06.2018 (справа №821/1750/17).

Таким чином, під час розгляду справи судом встановлена наявність підстав для застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій та правомірність нарахування відповідачем таких санкцій, а отже податкові повідомлення-рішення ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 21.07.2016 за № і № винесені правомірно.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності ДФС України, яка полягала в неприйнятті вмотивованого рішення за скаргою ТОВ «Текссол-С» №0310/16-03 від 03.10.2016 протягом строку, визначеного пунктами 56.8 та 56.9 статті 56 Податкового кодексу України, слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що скарга позивача від 03.10.2016 за №0310/16-03 на оскаржувані податкові повідомлення-рішення отримана Державною фіскальною службою України 05.10.2016.

Відповідно до пункту 56.8. статті 56 Податкового Кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Пунктом 56.9 цієї статті Кодексу передбачено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 25.10.2016 №22969/6/99-99-11-03-01-25 строк розгляду скарги було продовжено до 03.12.2016 включно.

Рішення про результати розгляду скарги прийнято ДФС України від 30.11.2016 за №25797/6/99-99-11-03-01-25 скарги позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Позивач стверджує в уточненій позовній заяві, що на час звернення з позовом ним не було отримано рішення від 30.11.2016 №25797/6/99-99-11-03-01-25 про розгляд скарги.

Проте, до позовної заяви було додано таке рішення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно копії поштового конверту, копію рішення направлено на адресу позивача 30.11.2016, а отримано позивачем 02.12.2016, що підтверджується відстеженням пересилання поштових відправлень на hht://services.ukrposhta.ua.

Отже, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності ДФС України, яка полягала в неприйнятті вмотивованого рішення за скаргою ТОВ «Текссол-С» №0310/16-03 від 03.10.2016 протягом строку, визначеного пунктами 56.8 та 56.9 статті 56 Податкового кодексу України, є необґрунтованими, а тому суд дійшов висновку про безпідставність тверджень позивача в цій частині.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про доведеність відповідачами - суб`єктами владних повноважень правомірність своїх рішень, відповідність яких вимогам законодавства встановлена під час розгляду справи. З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246, гл.10 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Текссоп-С» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська