Справа № 826/7123/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7123/18 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до ГУ МВС України в м.Києві, Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в м.Києві від 05 квітня 2018 року №16 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві, поновити позивача на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві, стягнути з Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язати ГУ МВС України в м.Києві розглянути рапорт, поданий 06 листопада 2015 року майором міліції ОСОБА_1 начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві про звільнення за пунктом 64 «з» у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку із виявленням бажання проходити службу в поліції, стягнути з ГУ МВС України в м.Києві на користь позивача 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 жовтня 2018 року, з урахуванням ухвали від 28 січня 2019 року про виправлення описок, адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в м.Києві від 05 квітня 2018 року №16 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві, стягнуто з Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 32697,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ГУ МВС України в м.Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивача було правомірно звільнено через скорочення штатів, з огляду на ліквідацію міліції та відсутність передбаченої заяви позивача про прийняття на службу в поліцію.

Позивач та Подільське РУ ГУ МВС України в м.Києві відзиви на апеляційну скаргу не подавали.

В суді першої інстанції позиція позивача обґрунтовувалась тим, що ним висловлювалось бажання проходити службу в Національній поліції і він писав рапорт про його звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом на роботу в органи поліції та заяву про прийом до Національної поліції, однак його протиправно звільнено на підставі пп.«г» п.6 Положення про проходження служби.

Подільське РУ ГУ МВС України в м.Києві свою позицію обґрунтовувало тим, що з огляду на відсутність такого органу як міліція позивач не міг фактично приступити до виконання своїх службових обов`язків, а Закон України «Про міліцію» та наказ МВС України від 31 грудня 2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» втратили чинність.

У відповідності до вимог ст.311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 22 березня 2004 року позивач проходи службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.42), з якої він був звільнений 06 листопада 2015 року на підставі наказу Головного управління від 06 листопада 2015 року №1009 о/с.

За наслідком оскарження в судовому порядку рішення про своє звільнення, постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 жовтня 2016 року у справі №826/640/16 (а.с.36), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року (а.с.31), адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в м.Києві від 06 листопада 2015 року №1009 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_2 , поновлено його на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві, стягнуто на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Наказом ГУ МВС України в м.Києві від 14 грудня 2016 року №44 о/с (а.с.35) позивача поновлено на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві із 06 листопада 2015 року.

Наказом ГУ МВС України в м.Києві від 01 лютого 2017 року №5 о/с (а.с.30) ОСОБА_1 вирішено вважати звільненим із 06 листопада 2015 року у запас ЗСУ (з постановкою на військовий облік) згідно з пп.«г» (через скорочення штатів) п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та п.п.10, 11 р.ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року у справі №826/3249/17 (а.с.21), яке набрало законної сили 28 березня 2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в м.Києві від 01 лютого 2017 року №5 о/с в частині, що стосується позивача, поновлено його на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві, стягнуто з Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язано ГУ МВС України у м.Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію». В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Наказом ГУ МВС в м.Києві від 01 лютого 2018 року №5 о/с (а.с.17) поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві з 06 листопада 2015 року.

05 квітня 2018 року ГУ МВС України в м.Києві видано наказ №16 о/с (а.с.16) «Щодо особового складу», яким відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та наказу МВС України від 06 листопада 2015 року №1338 «Про організаційно-штатні питання» звільнено з 05 квітня 2018 року в запас ЗСУ «з постановкою на військовий облік) за п.64 «г» (через скорочення штатів» Положення майора міліції ОСОБА_1 (М-091501) начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ.

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивачу не пропонувались посади, які заміщуються поліцейськими і в матеріалах справи відсутні докази відмови позивача від проходження ним служби в поліції, а відсутність відмови від проходження служби в поліції є достатньою підставою вважати, що позивач висловив бажання проходити службу в поліції, а відтак оскаржуваний наказ був прийнятий безпідставно, а звільнення позивача є протиправним.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про міліцію», який діяв до 07 листопада 2015 року, передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, Закон України «Про міліцію» втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію», який набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (Голос України, 2015, 08, від 06 серпня 2015 року №141-142), крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року (п.1 р.XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»).

За таких обставин, оскільки саме приписами п.п.1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 р.XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визначено особливості перехідного періоду реформування органів внутрішніх справ та процедуру звільнення працівників міліції, зазначені норми є спеціальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до п.п.8-10 р.XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», які набрали чинності 07 серпня 2015 року, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Головне управління МВС України в м.Києві, та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема, ГУ НП у м.Києві.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Згідно витягу з Переліку змін у штатах МВС в Головному управлінні МВС України в м. Києві скасовані всі штати й скорочені усі посади (15236 посад).

Законом України «Про Національну поліцію» передбачено тримісячний термін з дня його опублікування для прийняття на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення, за згодою працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Отже, питання стосовно подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції мало бути вирішено до 6 листопада 2015 року включно (впродовж трьох місяців з моменту попередження про наступне вивільнення). Вказані норми є імперативними, як наслідок, неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до пп.«г» п.64 якого особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, звільнення через скорочення штатів за пп.«г» п.64 наведеного Положення перебуває у нерозривному зв`язку із необхідністю дотримання другої вимоги - відсутність можливості подальшого використання на службі.

Колегія суддів звертає увагу, що судовими рішеннями у справах №826/640/16 та №826/3249/17, які набрали законної сили, було встановлено факт того, що позивач виявив бажання проходити службу в органах Національної поліції. Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року у справі №826/3249/17 (а.с.21) було зобов`язано ГУ МВС України у м.Києві, зокрема, розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію». Проте, з матеріалів справи не вбачається, що відповідне питання було вирішено.

В той же час, приймаючи оскаржуваний наказ ГУ МВС України в м.Києві посилалось виключно на пп.«г» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та наказ МВС України від 06 листопада 2015 року №1338 «Про організаційно-штатні питання» без зазначення його конкретного пункту. Однак, з вказаного наказу від 05 квітня 2018 року №16 о/с не вбачається, що позивача було звільнено на підставі п.9, п.10 р.XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», оскільки жодних посилань на зазначену норму він не містить.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В матеріалах справи наявне попередження позивача про його можливе наступне вивільнення з із займаної посади з 01 квітня 2018 року (а.с.68) згідно з п.1 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України та пп.«г» (через скорочення штатів) п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на виконання вимог п.п.8, 10 та 11 р.ІХ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730, яке позивачу оголошено 05 лютого 2018 року, про що наявний його особистий підпис.

В той же час, всупереч наведеним у вказаному повідомлення нормам, зокрема, ст.49-2 КЗпП України, а також положенням Закону України «Про Національну поліцію» позивачу не пропонувались посади, які заміщуються поліцейськими, а докази відмови позивача від проходження служби в поліції відсутні, в той час, як звільненню через скорочення штатів за п.10 р.ІХ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» підлягають виключно ті працівники міліції, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на те, що до спірних правовідносин не може застосовуватись Закон України «Про міліцію», який втратив чинність, оскільки рішення суду першої інстанції ґрунтується виключно на нормах законодавства, що було чинне на момент виникнення спірних правовідносин, в тому числі і на положеннях Закону України «Про Національну поліцію», зокрема, п.9 р.ХІ, які є чинними, не визнавались такими, що не відповідають Конституцію України, та розповсюджують свою дію на спірні правовідносини.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що приймаючи оскаржуваний наказ ГУ МВС України в м.Києві діяло з порушенням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, оскільки, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, відповідачами не доведено неможливості подальшого використання позивача на службі, що є обов`язковою умовою для звільнення за пп.«г» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів), який визначено єдиною підставою для видання оскаржуваного наказу щодо позивача і беручи до уваги, що позивачу не було запропоновано відповідні посади у Національній поліції для заміщення, наказ ГУ МВС України в м.Києві від 05 квітня 2018 року №16 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п.2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно п.1.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499, при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Колегія суддів враховує посилання апелянта на відсутність з 01 листопада 2016 року фонду на оплату праці працівникам НУ МВС та його територіальним органам, а тому вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність застосування в даному випадку суми грошового забезпечення позивача за 2 календарні місяці його роботи перед звільненням, коли йому виплачувалась заробітна плата, що розрахована у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року у справі №826/640/16 на підставі довідки від 04 липня 2016 року №89 (а.с.47) з розрахунку середньоденної заробітної плати у сумі 233,55 грн. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05 квітня 2018 року (дата звільнення) по 30 жовтня 2018 року (дата вирішення спору судом першої інстанції) становить 233,55 грн. (середньоденне грошове забезпечення) х 140 (кількість днів вимушеного прогулу) = 32697,00 грн.

Посилання апелянта на те, що у жовтні 2015 року позивач отримав суму більше ніж за попередні місяці служби, як на підставу необхідності визначення розміру середньоденної заробітної плати позивача із застосуванням іншого розміру середньомісячного грошового забезпечення суперечать положенням п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 та відхиляються судом.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в м.Києві від 05 квітня 2018 року №16 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві, поновлення його на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ГУ МВС України в м.Києві розглянути поданий позивачем 06 листопада 2015 року рапорт та стягнення з ГУ МВС України в м.Києві на користь позивача 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 10 червня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма