Справа № 2а-6585/12/1470
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 2а-6585/12/1470

Категорія: 8.3

Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 березня 2013 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Кліматехніка» до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «СВ Кліматехніка» звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.12.2012: № про збільшення грошового зобов`язання із податку на додану вартість (ПДВ) на 95453,00 грн. за основним платежем та на 14692,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

В обґрунтування позову зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення суперечить законодавству та є таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 березня 2013 позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.12.2012 року № .

Не погодившись з таким рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за результатами перевірки встановлено відсутність поставки товарів (робіт та послуг) від контрагентів ТОВ «БК Київбудмонтаж» та ТОВ «Центргаз», що свідчить про здійснення операцій без мети настання реальних наслідків, а отже позивачем не підтверджено здійснення господарських операцій з вищезазначеними контрагентами. При цьому з посиланням на ст. 215,216, 228 Цивільного кодексу України зазначає про нікчемність правочинів.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

20 травня 2019 року на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про заміну Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області на Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області.

Статтею 52 КАС України визначено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.14 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби, реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби України

Таким чином, внаслідок реорганізації ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області була утворена ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, яка на сьогоднішній день є правонаступником органу Міндоходів.

Крім того, постановою КМУ від 28.03.18 №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області реорганізована шляхом приєднання до ГУ ДФС у Миколаївській області

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про заміну Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області на Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС проведено документальну позапланову перевірку TOB «СВ Кліматехніка» по взаємовідносинах з ТOB «БК КИЇВБУДМОНТАЖ» за період червень-липень 2011 року та TOB «ЦЕНТРГАЗ» за період квітень 2012 року.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 24.10.2012 року № 714/22- 1.0/32508104 (надалі акт перевірки) (арк. спр. 13-41).

У акті перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем вимог п.198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 95 453,00 грн., у тому числі за червень 2011 року в ПДВ 46 856,00 грн., за липень 2011 року в сумі 31 957,00 грн., за квітень 2012 року в сумі 16 640,00 грн.

На підставі акту перевірки прийняте податкове повідомлення-рішення № від 06.11.2012 року про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 124 837,50 грн., з яких 95 453,00 грн. за основним платежем та 29 384,50 грн. за штрафними санкціями.

За результатами адміністративного оскарження ця сума була зменшена, прийняте нове податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2012 року про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 111 145,75 грн., з яких 95 453,00 грн. за основним платежем та 14 692,75 грн. за штрафними санкціями (арк. спр. 8).

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з підтвердження позивачем фактів реальності поставки йому від ТОВ «БК Київбудмонтаж» та ТОВ «Центргаз» підрядних послуг; доведення розумної економічної причини витрат на оплату цих послуг, а тому прийшов до висновку, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит та обґрунтовано заявлено відшкодування з бюджету та від`ємне значення суми податку на додану вартість, нарахованих на підставі податкових накладних і первинних бухгалтерських документів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача сум грошового зобов`язання із ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті позапланової невиїзної документальної перевірки від 24.10.2012 № 714/22-200/32508104. Згідно з цим актом позивач порушив норми пункту 198.3 ст. 198, пункту 200.1 ст. 200 ПК України, а саме: завищено податковий кредит за червень, липень 2011 року, квітень 2012 року на загальну суму 95453,00 грн. за наслідками нікчемних правочинів із поставки від ТОВ «БК Київбудмонтаж» та ТОВ «Центргаз». У результаті цих порушень позивачем занижено ПДВ за червень, липень 2011 року, квітень 2012 року на загальну суму 95453,00 грн.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов`язковою ознакою господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК.

Згідно з п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Як вбачається із матеріалів справи, основним видом діяльності позивача у перевірені періоди були електромонтажі роботи.

TOB «CB Kліматехніка» у перевіреному періоді податковий кредит сформовано зв`язку з отриманням результатів субпідрядних робіт від ТОВ «БК КИЇВБУДМОНТАЖ» та ТОВ «ЦЕНТРГАЗ» з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях межах своєї господарської діяльності (TOB «CB Kліматехника» виконувало підрядні роботи).

На підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами позивачем надано договір від 23.05.2011року № 23/05-11, договір підряду № 47Р від 09.03.2011 року, договір від 17.01.2012 року № 17/01-12, договір підряду № 8310Т129 від 28.02.2012 року, довідки про вартість виконаних робіт, акти приймання виконаних робіт, податкові накладні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи акти приймання виконаних робіт (надання послуг), колегія суддів зазначає, що останні містять посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, та їх особисті підписи. Усі акти від імені підприємств підписані їх повноважними представниками, підписи яких скріплені круглими печатками підприємств.

З огляду на наведене, ці акти є належним чином оформленими первинними документами, які підтверджують факт отримання позивачем перелічених в них послуг.

Крім того, дослідивши надані до суду апеляційної інстанції документи, зокрема, акти інвентаризації та журнали ордерів/ обороно-сальдових відомостей по рахунках 631,361,20,10, колегія суддів зазначає, що останні підтверджують наявність змін майнового стану платника податків у зв`язку зі здійсненням господарських операцій.

При цьому, судом враховано відповідність витрат на отримання послуг від ТОВ «БК Київбудмонтаж» та ТОВ «Центргаз» цілям господарської діяльності позивача.

Водночас, колегія суддів зазначає, що підприємство має право щодо самостійного формування програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону, а також вільного найму працівників, з урахуванням господарської необхідності.

Судом апеляційної інстанції не встановлено недоліків форми та змісту вказаних первинних бухгалтерських документів. Зазначене свідчить про відповідність вищезазначених первинних бухгалтерських документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88. Тобто, вище перелічені документи підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Отже, із положень зазначених норм законодавства вбачається, що формування податкового кредиту допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими документами. Такими документами Податковий кодекс України визначає податкові накладні. Наявність податкових накладних було встановлено і під час проведення перевірки і під час судового засідання. Крім того, на момент здійснення господарських правовідносин контрагенти TOB «CB Kліматехника» мали повноваження на видачу податкових накладних, оскільки у відповідності до вимог законодавства були зареєстрований платником податку на додану вартість. Тому у позивача були законні підстави для формування податкового кредиту з ПДВ.

Щодо посилання апелянта на акт ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС від 06.04.2012 року та акт ДПІ У Корабельному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС про неможливість проведення зустрічної звірки з контрагентами позивача, то колегія суддів зазначає наступне.

Позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.

Крім того, чинне законодавство не покладає на платника податків обов`язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та заявляти відповідні суми до бюджетного відшкодування, чи формувати валові витрати.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Такий підхід узгоджується також з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Крім цього, необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

У ході розгляду справи апелянтом не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним суб`єктом владних повноважень до суду також не подано.

Окрім того, в силу приписів статтей 215, 216,228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Враховуючи те, що на підставі належним чином оформлених первинних документів, було підтверджено правомірність формування позивачем податкового кредиту при визначенні податку на додану вартість, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги та скасовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 березня 2013 року залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 14 червня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова