Справа № 465/847/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4722/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора патрульної поліції взводу №1 роти №4 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Ляховича Івана Степановича на рішення Франківського районного суду міста Львова від 22 березня 2019 року (суддя - Кузь В.Я., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 18.02.2019 звернулася до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 07.02.2019 серії НК №488653. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем безпідставно та за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 22 березня 2019 року у справі №465/847/19 позов задоволено частково. Скасовано постанову від 07.02.2019 серії НК №488653 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП за невиконання вимоги пункту 19.1 ПДР України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив інспектор патрульної поліції взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Ляхович І.С., який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення, не в повному обсязі з`ясував всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної правової оцінки тому факту, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, а тому його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції в межах санкції статті, відповідач діяв згідно з вимогами чинного законодавства та у межах його повноважень.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з відсутністю достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, а відтак постанову про накладення адміністративного стягнення слід скасувати.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про частково правильне застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 26.01.2019 о 21 год. 20 хв. ОСОБА_1 на автодорозі «Західний обхід м. Львова», керувала транспортним засобом BMW Х5, номерний знак НОМЕР_1 без увімкненого ближнього світла фар із ввімкненими денними ходовими вогнями та із вимкненими габаритними ліхтарями у темну пору доби, чим порушила пункт 19.1 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).

За цим фактом інспектором патрульної поліції взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Ляховичем І.С. винесено постанову від 07.02.2019 серії НК №488653, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивач по справі заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконним та необґрунтованим.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту «а» пункту 19.1 ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Колегія суддів зазначає, що для підтвердження порушення позивачем пункту 19.1 ПДР України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати відповідні докази.

Разом з тим, постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення. При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації або без належної його, не може бути належним доказом вчинення порушення.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Так, як визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

З урахуванням вже зазначених вище норм, колегія суддів зазначає, що уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

У поданій апеляційній скарзі скаржник в обґрунтування правомірності оскаржуваної постанови зазначає, що відеоматеріалами з автомобільного реєстратора інспектора патрульної поліції зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 пункту 19.1 ПДР України. Однак, надані відповідачем, як доказ відеоматеріали не містять повної відеофіксації правопорушення та не є належним доказом вчинення позивачем інкримінованого правопорушення.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного вище адміністративного правопорушення, а відтак обов`язку, визначеного частиною другою статті 77 КАС України в межах цієї справи не виконав.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, не з`ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 280 КУпАП та не спростовано позицію позивача, а оскаржувана постанова винесена без дотриманням вимог щодо всебічного, об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанцій про протиправність рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові.

Щодо покликань апелянта на порушення судом першої інстанції основних засад адміністративного судочинства, колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки з матеріалів справи видно, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у справі №465/847/19 та призначено розгляд справи на 22 березня 2019 на 14 год. 30 хв. Копію вказаної ухвали одержано відповідачем засобами поштового зв`язку 11 березня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи. Відтак, відповідач належним чином був повідомлений про хід розгляду справи, а також про дату та час судового засідання, з огляду на що не був позбавлений права подати відзив на адміністративний позов, а також взяти безпосередню участь у судовому засіданні та надати відповідно пояснення по суті справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено повноваження суду за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України, місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, встановивши відсутність складу правопорушення у діях позивача, суду першої інстанції слід було застосувати пункт 3 частини третьої статті 286 КАС України та скасувавши постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 07.02.2019 серії НК №488653, закрити справу про адміністративне правопорушення. Натомість, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вказаної позовної вимоги.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ч.3 ст.243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора патрульної поліції взводу №1 роти №4 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Ляховича Івана Степановича задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 22 березня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 07.02.2019 серії НК №488653 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 12 червня 2019 року.