Справа № 620/1395/19
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2019 року Чернігів Справа № 620/1395/19

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання неправомірною бездіяльність, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому просить:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо порушення строків розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги по інвалідності, які передбачені ч.2 п.13 Порядку №975;

- визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача від 05.04.2019 №41 виражене у формі протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму (пп.4 п.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей").

Позов мотивовано тим, що у 2015 році він пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому первинно було встановлено ІІІ групу інвалідності. Оскільки жодних виплат з моменту отримання інвалідності йому здійснено не було, він звернувся за відповідною грошовою допомогою, у виплаті якої йому було відмовлено рішенням відповідача від 05.04.2019 №41. Вказане рішення позивач вважає протиправним, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.05.2018 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного письмового провадження, без виклику сторін (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-ти денний термін, з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позов.

Протягом встановленого ухвалою суду строку відповідачем відзив на позов не надано.

Представник третьої особи подав до суду пояснення, в яких у задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на їх необгрунтованість.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.
Позивач проходив військову службу в лавах Збройних Сил колишнього Радянського Союзу з 18.04.1987 по 03.05.1989, в тому числі приймав особисту участь в бойових діях на території Афганістану, що підтверджується записами у військовому квитку, архівною довідкою від 15.03.2012 №4/120356, довідками Варвинського РВК від 21.09.2015 №19, від 18.11.2015 №95 (додаток № 2 - 5). Позивач є учасником бойових дій, інвалідом війни, що підтверджується відповідними посвідченнями.

Під час проходження військової служби у Афганістані приймав особисту участь у бойових діях та у 1988 році отримав множинні мінно-вибухові осколкові поранення, ЗЧМТ - контузію головного мозку, мінно-вибухову травму.

У вересні 2015 року позивач пройшов судово-медичну експертизу у Київському міському клінічному бюро судово-медичних експертиз. За висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 24.09.2015 №1786/ж, рубці, які залишились після отримання поранення: "є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені у зазначений строк, тобто у 1988 році».

Відповідно до протоколу від 28.09.2015 №3549 Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв: "поранення, контузія та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії".

Зазначене поранення в подальшому негативно вплинуло на стан здоров`я позивача, у зв`язку з чим він періодично був змушений проходити відповідне лікування. В жовтні 2015 року, приймаючи до уваги поганий стан здоров`я, пройшов обстеження медико-соціальною експертною комісією. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВА №018429 від 21.10.2015 позивачу вперше встановлена: "ІІІ група інвалідності. Причина інвалідності: поранення, контузія та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії".

В 2016 та 2018 роках, позивач повторно пройшов обстеження медико-соціальною експертною комісією. Відповідно до довідок до актів огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВБ №042718 від 12.10.2016 та серії АВБ №061844 від 16.10.2018 позивачу повторно встановлена ІІІ група інвалідності. І зазначено: "Причина інвалідності: поранення, контузія та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії".

Вважаючи, що у зв`язку з встановленням 21.10.2015 при первинному огляді III групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, він 27.02.2019 (через Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки) звернувся до відповідача із відповідною заявою.

При цьому п.30 протоколу засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.04.2019 №41 позивачу було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги по інвалідності виходячи з того, що він звернувся за одноразовою грошовою допомогою пізніше ніж через 3 роки з дня виникнення права на одноразову грошову допомогу та не подав документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено п.11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зважає на таке.

Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на Підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А в силу ч.1 ст.46 Конституції України - громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232), де ст.41 встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, установлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

При цьому згідно ст.1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011) соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (ст.1-2 Закону №2011).

Відповідно ч.1 ст.16 Закону №2011 визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання і частиною 2 ст.16 Закону №2011 встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби (п.5 ч.2 ст.16 Закону №2011).

Системний аналіз наведених правових норм (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) дає підстави зробити висновок, що застосування ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція вкладена у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 (справа №288/349/17) та від 20.03.2018 (справа №276/322/17).

В свою чергу, Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (в редакції від 28.08.2018 чинній на момент звернення позивача із заявою) затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Підпунктом 1 п.6 Порядку №975 передбачено, що військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин одноразова грошова допомога призначається та виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

При цьому, п.3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміні групи інваліда дата зазначена у довідці медикосоціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

А отже, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги 21.10.2015.

Суд констатує, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.06.2018 у справі №750/5074/17, від 14.08.2018 у справі №807/15426/18, від 26.10.2018 у справі №820/2504/18, від 07.02.2019 у справі №127/12061/17, від 12.02.2019 у справі №816/1458/18.

Відповідно до ч.8 ст.16-3 Закону №2011 (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) було передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Таким чином, кінцевою датою реалізації позивачем права на одноразову грошову допомогу є 21.10.2018. В той же час, судом встановлено, що позивач звернувся із відповідною заявою до відповідача лише 27.02.2019, тобто після спливу 3 річного строку, передбаченого для реалізації права на одноразову грошову допомогу.

А отже, рішення відповідача в цій частині є правомірним.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що він 17.01.2017, тобто в межах трирічного терміну, звертався на адресу Варвинського районного військового комісаріату з заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, оскільки предметом розгляду даної справи є відмова, надана на звернення від 27.02.2019.

Щодо посилання відповідача в своєму рішенні на те, що позивач не подав документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено п11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.16-4 Закону №2011 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Нормою абз.24 п.4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років при призначенні пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, згідно якого у разі настання інвалідності копія довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - до розпорядника бюджетних коштів подається тільки в тому разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Пунктом 11 Порядку №975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Застосовані судом норми права дають підстави для висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16-2 Закону №2011.

Подання зазначених у п.11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст.16-4 Закону №2011 (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст.16-4 Закону №2011, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Тобто посилання Міноборони в оскаржуваному рішенні на те, що позивачем не надано документ, що посвідчує причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною. А отже, рішення відповідача в цій частині також є правомірним.

В частині позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо порушення строків розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги по інвалідності, які передбачені ч.2 п.13 Порядку №975, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 27.02.2019 звернувся до Міністерства оборони України через Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. 01.03.2019 його заява та додані до неї документи були направлені відповідачу, що підтверджується листом від 05.03.2019 №5/1006с (а.с.30). В той же час рішення про відмову у призначенні прийняте відповідачем 05.04.2019. В матеріалах справи не міститься доказів про отримання відповідачем заяви та доданих документів до 05.03.2019, що давало би можливість зазначити про порушення відповідачем строку розгляду спірного питання та вчинення бездіяльності щодо розгляду його заяви, оскільки така заява була розглянута.

З огляду на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення даної позовної вимоги.

Щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму (пп.4 п.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей"), суд зазначає, що у задоволенні даної вимоги, яка є похідною, належить відмовити, в тому числі, оскільки позивачем пропущено строк реалізації права на одноразову грошову допомогу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у позові ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання неправомірною бездіяльність, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії належить відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У позові ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання неправомірною бездіяльність, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення згідно пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )
Відповідач - Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168)
Третя особа - Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул.Гетьмана Полуботка, 68, м.Чернігів, 14013).
Повне рішення суду складено 14.06.2019.

Суддя Л.О. Житняк