Справа № 826/10995/15
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2019 року

Київ

справа №826/10995/15

адміністративне провадження №К/9901/13452/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 30 травня 2017 року у справі № 826/10995/15 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Департаменту персоналу Державної фіскальної служби України, третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби України, про визнання незаконними та протиправними дій, скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач, заявник) звернулась до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України), Департаменту персоналу Державної фіскальної служби України, третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби України), в якому просила:

- визнати протиправними (незаконними) дії ДФС України в частині прийняття та оформлення наказу № 878-о від 17 березня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»;

- визнати протиправними (незаконними) дії ДФС України в частині прийняття та оформлення наказу № 878-о від 17 березня 2015 року про звільнення позивача з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» та на підставі доповідної записки № 657/99-99-04-01-02-18 від 17 березня 2015 року;

- визнати протиправними (незаконними) дії ДФС України в частині прийняття та оформлення наказу № 878-о від 17 березня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» в період перебування на лікарняному (хвороби);

- визнати дії посадових (службових) осіб ДФС України та Департаменту персоналу ДФС України в частині, що стосуються оформлення доповідної записки № 657/99-99-04-01-02-18 від 17 березня 2015 року- незаконними, та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про очищення влади» та порушують права, свободи та інтереси позивача;

- скасувати наказ ДФС України № 878-о від 17 березня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 та поновити на посаді заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з 17 березня 2015 року, допустивши негайне виконання рішення суду в цій частині;

- зобов`язати відповідачів проінформувати Міністерство юстиції України та відкликати відомості та подану інформацію про застосування до позивача заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що прийняття та оформлення спірного наказу про звільнення є неправомірним, оскільки до позивача не застосовуються заборони, передбачені Законом України «Про очищення влади».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України № 878-о від 17 березня 2015 року про звільнення позивача з посади заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з 18 березня 2015 року, допустивши негайне виконання рішення суду в цій частині.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України проінформувати Міністерство юстиції України про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та відкликати відомості та подану інформацію про застосування до неї заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, а позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 травня 2017 року (провадження № К/800/45050/15) ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2015 року залишено без змін.

4 вересня 2017 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 30 травня 2017 року (провадження № К/800/45050/15), керуючись пунктом 1,2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України; в редакції до 15 грудня 2017 року, що діяла на момент подання заяви).

Як на приклад неоднакового правозастосування заявник посилається на ухвали Вищого адміністративного суду України від 2 жовтня 2008 року (провадження № К-6311/07), від 13 грудня 2012 року (провадження № К/9991/29241/12), від 20 лютого 2014 року (провадження № К/9991/53819/12), у яких суд касаційної інстанції по-іншому і, на переконання заявника, правильно визначив строк звернення до суду із позовом у відносинах щодо звільнення особи з публічної служби.

ДФС України подало відзив на заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення, в якому зазначено, що рішення судів апеляційної та касаційної інстанції є обґрунтованими та законними, судами правомірно застосовано до даних правовідносин місячний строк звернення до суду відповідно до статті 99 КАС України, а тому заява позивача не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Наказом Державної фіскальної служби України від 17 березня 2015 року № 878-о ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві на підставі пункту 7- 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), частини чотирнадцятої статті 5 Закону України від 16 вересня 2014 року N 1682-VII «Про очищення влади» (надалі - Закон N 1682-VII).

8 червня 2015 року позивач звернулась із даним позовом до адміністративного суду, долучивши до позовної заяви копію листа Державної фіскальної служби України від 1 квітня 2015 року №3001/І/99-99-04-01-01-14 направленого на її адресу, яким позивача повідомлено, що наказом ДФС від 17 березня 2015 року №878-о її звільнено з посади заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві з підстав, передбачених Законом N 1682-VII.

Також в матеріалах справи містяться копія супровідного листа від 18 березня 2015 року №2493/І/99-99-04-01-02-14 про направлення на адресу позивача копії наказу Державної фіскальної служби України від 17 березня 2015 року №878-о.

Окрім того, судами встановлено, що ОСОБА_1 попередньо у квітні 2015 року зверталась до адміністративного суду із позовом щодо визнання протиправним та скасування наказу ДФС України № 878-о від 17 березня 2015 року та поновлення на посаді, проте ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 4 червня 2015 року у справі №826/7063/15 позов залишено без розгляду на підставі заявленого позивачем клопотання.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення частково заяви ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Статтею 235 КАС України встановлено, що Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 237 КАС України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана з підстав:

-неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

-неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

На думку заявника, суд апеляційної інстанції, з яким погодився суд касаційної інстанції, неправомірно до спірних правовідносин застосував частину третю статті 99 КАС України, якою передбачено місячний строк звернення до суду у справах, зокрема, щодо звільнення громадян з публічної служби. Представник позивача у заяві вказав, що дана норма є загальною. У свою чергу, на його думку, строки звернення до суду при звільненні особи з публічної служби встановлені статтею 233 КЗпП України, оскільки саме ця правова норма є спеціальною до даних правовідносин, які є трудовими, а строк для звернення до суду в такому випадку становить три місяці. Окрім того, зазначив, що суди не встановили дату отримання позивачем копії спірного наказу про звільнення чи видачі трудової книжки.

В ухвалах Вищого адміністративного суду України від 2 жовтня 2008 року (справа № К-6311/07), від 13 грудня 2012 року (провадження № К/9991/29241/12), від 20 лютого 2014 року (у справі № 2а/1270/117/12), надані заявником для порівняння, суд касаційної інстанції, застосувавши статтю 233 КЗпП України, прийшов до висновку, що у справах про звільнення з публічної служби застосовується місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки,

У свою чергу, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 травня 2017 року (провадження № К/800/45050/15), про перегляд якого подана заява, суд касаційної інстанції, погодився із висновком суду апеляційної інстанції щодо пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду. Вказав, що позивач була обізнана про винесення оскаржуваного наказу та повинна була знати про можливе порушення її прав чи законних інтересів, ще у квітні 2015 року, проте, своїм правом на їх захист вчасно не скористалась, клопотання про поновлення пропущеного строку із зазначенням поважності причин такого пропуску не надала. При цьому, судами не було встановлено дату отримання позивачем копії спірного наказу про звільнення чи видачі трудової книжки.

Проте, дані висновки, на думку колегії Верховного Суду, є передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 99 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною першою статті 233 КЗпП України, встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Тобто, КАС України та КЗпП України встановлено, що для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до частини третьої статті 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи або уповноваженого ним органу, він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Отже, в даній категорії справ, застосовуючи статтю 233 КЗпП, суд повинен дослідити питання отримання позивачем витягу з наказу про його звільнення або отримання трудової книжки, оскільки саме з цього моменту повинен обчислюватись місячний строк звернення до суду.

Дана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі № 826/671/16.

Відповідно до частини першої статті 243 КАС України суд задовольняє заяву за наявності однієї з підстав, передбачених частиною першою статті 237 цього Кодексу.

Пунктом «а» частини другої статті 243 КАС України передбачено, що за наявності підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 237 цього Кодексу, у разі порушення судом (судами) норми процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі або полягає у порушенні правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів, суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і передати справу на розгляд до відповідного суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції було порушено норму процесуального права в частині визначення строку звернення до суду та залишено позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, а судом касаційної інстанції, в свою чергу, дане порушення виправлено не було, Верховний Суд приходить до висновку, що ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2015 року та ухвала Вищого адміністративного суду України від 30 травня 2017 року у справі № 826/10995/15 підлягають скасуванню, а дану справу необхідно передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

З огляду на вимогу заявника про скасування рішень судів апеляційної, касаційної інстанцій та залишення в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2015 року, Верховний Суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), статтями 237, 241, 242, 243 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), суд

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити частково заяву ОСОБА_1 .

Скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2015 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 30 травня 2017 року у справі № 826/10995/15.

Справу № 826/10995/15 передати на розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

________________

________________

________________

Суддів Верховного Суду

О.В. Калашнікова

М.В. Білак

О.А. Губська