Справа № 428/1545/19
Суддя: Посохов І. С.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/1545/19
Провадження № 2-а/428/80/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Посохова І.С.,

за участі секретаря судового засідання - Колядінцевої П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Луганській області сержанта поліції Борисевича Сергія Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом до поліцейського 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Луганській області сержанта поліції Борисевича Сергія Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 02.02.2019 року, близько 00 год. 17 хв., керуючи автомобілем Volkswagen Polo, НОМЕР_1 , який йому був наданий на праві усної домовленості власником транспортного засобу відповідно до п. 2.2 «Правил дорожнього руху України», рухаючись по вул. Гетьманській, біля будинку № 22 м. Лисичанська, він був зупинений екіпажем патрульної поліції 1 батальйону 4 роти УПП в Луганській області. Вийшовши з автомобілю до патрульних поліцейських з метою дізнатися про причину зупинки, до нього підійшов екіпаж патрульної машини у кількості 3 осіб, один з яких представився як поліцейський сержант поліції 1 батальйону 4 роти УПП в Луганській області Борисевич Сергій Васильович та на його питання про причину зупинки транспортного засобу не надав зрозумілої відповіді, законної підстави та її доказів. Після чого поліцейський ОСОБА_2 попросив надати йому для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на що він надав всі документи для перевірки, окрім зазначеного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомивши, що власник транспортного засобу, на якому він рухався та він мають статус учасників бойових дій, тому відповідно до п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», він та власник зазначеного транспортного засобу звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а тому полісу в нього немає. Вислухавши його доводи відповідач ОСОБА_2 одразу почав розгляд справи про адміністративне правопорушення та виніс постанову по справі серії ЕАВ № 887509 від 02.02.2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП, при цьому не розтлумачивши його права відповідно до ст. 276 КУпАП, розгляду справи за місцем вчинення адміністративного правопорушення, місцем його проживання або реєстрації транспортного засобу та позбавивши його права підготуватись та скористатися правовою допомогою. Позивач вважає, що постанова серії ЕАВ № 887509 від 02.02.2019 року про адміністративне правопорушення винесена з порушенням його прав та чинного законодавства України, є необґрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню. Просив суд визнати протиправними дії відповідача, зобов`язати Управління патрульної поліції в Луганській області повернути йому сплачену суму штрафу 425 грн., зобов`язати керівника відповідного підрозділу провести заняття з відповідачем щодо його ознайомлення з рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2014 від 23.12.2014 у справі № 1-6/2014 про офіційне тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та повідомити його письмово про проведення заняття.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач поліцейський 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Луганській області сержант поліції Борисевич С.В. в судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнав, просив долучити в якості доказу відеофайли.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 887509 від 02.02.2019 року, складену поліцейським 1 батальйон, 4 роти Управління патрульної поліції в Луганській області сержантом поліції Борисевичем Сергієм Васильовичем, протиправною у зв`язку з тим, що відповідачем при винесенні вищевказаної постанови не враховані положення п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2014 від 23.12.2014 у справі № 1-6/2014 про офіційне тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими він як учасник бойових дій звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Відповідачем суду надано цифровий носій інформації - диск формату DVD-R, який містить інформацію щодо зазначених у постанові серії ЕАВ № 887509 від 02.02.2019 подій.

Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно з копією постанови, винесеної поліцейським 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Луганській області сержантом поліції Борисевичем Сергієм Васильовичем серії ЕАВ № 887509 від 02.02.2019 року позивача було визнано винним у порушенні п. 2.1. ґ Правил дорожнього руху, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з наведеною постановою, було те, що 02.02.2019 о 00-17 год. у м. Лисичанськ на вул. Гетьманській водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Polo, НОМЕР_1 , без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В графі 8 постанови «до постанови додаються» нічого не зазначено.

З копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 12.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

З пояснень ОСОБА_3 від 08.02.2019 року вбачається, що він є власником транспортного засобу Volkswagen Polo, НОМЕР_1 , який був наданий на праві усної домовленості ОСОБА_1 для його особистих потреб, відповідно до п. 2.2 «Правил дорожнього руху України». Він сам як і ОСОБА_1 , теж є учасником бойових дій.

З копії посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 31.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 є учасником бойових дій.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 вбачається, що власником транспортного засобу Volkswagen Polo, НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 .

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем на підтвердження вчинення позивачем порушення п. 2.1. ґ ПДР надано відеозапис. Втім, суд зауважує, що в графі 8 оскаржуваної постанови «до постанови додаються» нічого не зазначено.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 2.1. ґ ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення) (редакція від 27.03.2019).

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2014 від 23.12.2014 у справі № 1-6/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

З наведеного рішення КСУ вбачається, що учасник бойових дій, яким в даному випадку є позивач, керуючи будь-яким транспортним засобом, який перебуває у його власності або у його володінні на будь-якій правовій підставі, звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а отже, не повинен мати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки неправомірність його керування автомобілем Volkswagen Polo, НОМЕР_1 , відповідачем не встановлена.

Як вже наведено вище, суду в якості доказів обставин подій, які мали місце 02.02.2019 о 00-17 год. в м. Лисичанську, відповідачем надано цифровий носій інформації - диск формату DVD-R.

Судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах адміністративної справи, та відеозапис, на підставі чого судом було встановлено наступне.

При відтворенні цифрової інформації у судовому засіданні за допомогою комп`ютерної техніки встановлено, що диск містить файли. При відтворенні файлів видно, що під час розгляду справи позивач вказував на те, що він є учасником бойових дій, тому згідно з діючим законодавством не зобов`язаний мати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але ж на його пояснення відповідач ОСОБА_2 відповів, що ці положення законодавства розповсюджуються тільки на власників транспортного засобу, а він не є власником транспортного засобу Volkswagen Polo, НОМЕР_1 .

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні доказів, суд вбачає, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем п. 2.1. ґ Правил дорожнього руху, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, адже, відеозапис, який покладений відповідачем в основу оскаржуваного рішення, в постанові як додаток не зазначений, а тому не може підтверджувати правомірності дій щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача та не може прийматися судом до уваги як належний доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Суд зауважує, що в порушення ст. 283 КУпАП відповідачем при складанні постанови серії ЕАВ № 887509 від 02.02.2019 не зазначено відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, яким зафіксовано обставини вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а(2-а/337/154/2016), адміністративне провадження № К/9901/29775/18, вбачаться, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

При цьому, не зазначення в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності технічного засобу, яким здійснено відеозапис, виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що відповідачем не надано доказів того, що прийняте ним рішення є правомірним, оскільки на думку суду, відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності належних доказів, з порушенням вимог Кодексу адміністративного судочинства України, всупереч п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та рішенню Конституційного Суду України № 7-рп/2014 від 23.12.2014 у справі № 1-6/2014, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 887509 від 02.02.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень 00 копійок такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, позивачем у позовній заяві заявлено вимоги про визнання протиправними дії відповідача, зобов`язання Управління патрульної поліції в Луганській області повернути йому сплачену суму штрафу 425 грн., зобов`язання керівника відповідного підрозділу провести заняття з відповідачем щодо його ознайомлення з рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2014 від 23.12.2014 у справі № 1-6/2014 про офіційне тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та повідомити позивача письмово про проведення заняття.

Однак, суд зауважує, що, керуючись положеннями ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, суд не має права приймати зазначені позивачем рішення, оскільки їх прийняття не входить до компетенції суду, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Крім того, позивачем у позовній заяві заявлено вимоги лише про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, однак він не ставить питання про закриття справи про адміністративне правопорушення, а, розглядаючи дану справу, суд керується положеннями ст. 286 КАС України, при цьому враховує, що доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідачем суду не надано, що свідчить про необхідність виходу за межі позовних вимог та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України, разом з прийняттям рішення про скасування рішення суб`єкта владних повноважень прийняти рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 2, 72-90, 99, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Луганській області сержанта поліції Борисевича Сергія Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 887509 від 02.02.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 425 гривень 00 копійок, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

- відповідач: поліцейський 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Луганській області сержант поліції Борисевич Сергій Васильович, місцезнаходження УПП: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, будинок 8.

Суддя І. С. Посохов