Справа № 300/1144/19
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" червня 2019 р. справа № 300/1144/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Кафарського В.В.,
за участю секретаря судового засіданняЛудчак А.В,,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представників відповідача Кривеня І.С.,
ВСТАНОВИВ:
27.05.2019 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу від 13.05.2019, винесеної в рамках виконавчого провадження №58139461.
Позовні вимоги мотивовані тим, що державний виконавець передчасно виніс оскаржену постанову про накладення штрафу від 13.05.2019. Так, позивач відмічає, що первинно державним виконавцем надано тримісячний строк на виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області №29 від 03.01.2019, який, на переконання позивача, повинен відлічуватись з дати отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, проте фактично ще до закінчення тримісячного строку з дати отримання постанови про відкриття виконавчого провадження відповідачем винесено постанову про накладення штрафу від 23.04.2019 та зобов`язано надалі впродовж 10-ти робочих днів виконати судове рішення. За таких обставин, дії відповідача є передчасні та протиправні. Зазначене вплинуло на передчасне здійснення подальших дій щодо винесення повторної постанови про накладення штрафу від 13.05.2019.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з особливостями скороченого розгляду проваджень у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби згідно ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в адміністративному позові. Суду пояснив, що протиправними діями відповідача порушено права позивача.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову та просив у його задоволенні відмовити з мотивів вказаних у відзиві.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018 у справі №909/1190/17 позов задоволено. Зобов`язано приватного підприємця ОСОБА_1 у тримісячний термін звільнити земельну ділянку, загальною площею 0,0625 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 від будівельних матеріалів та повернути її Рогатинській міській раді у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду згідно акту приймання-передачі від 29.06.2006. Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_1 на користь Рогатинської міської ради 1600 грн. судового збору.

Дане рішення залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями та набрало законної сили 24.07.2018.

На виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018 видано наказ №29 від 03.01.2019 (а.с. 73).

За наслідками пред`явлення вказаного наказу до виконання, Рогатинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, 22.01.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та встановлено боржнику трьохмісячний строк для виконання рішення суду (а.с. 15). Одночасно повідомлено боржника про відповідальність за невиконання рішення суду в зазначений державним виконавцем термін у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. та відповідно до закону направлено боржнику рекомендованим з повідомленням про вручення (зв. ст. а.с. 74).

01.02.2019 державним виконавцем винесено вимогу за №12.8-26/780, в якій вимагав у позивача повідомити у 10-денний строк, в якому стані перебувала земельна ділянка по АДРЕСА_2 загальною площею 0,0625 на період складання акту прийому-передачі об`єкта оренди від 29.06.2006, які роботи проведено орендарем на ній після складання акту прийому-передачі об`єкта оренди від 29.06.2006 (а.с. 78).

У зв`язку із тим, що боржник ОСОБА_1 на вимогу виконавця не реагував та не виконував, 15.02.2019 державний виконавець виніс постанову про арешту коштів боржника (а.с. 80).

22.02.2019 боржник надав відповідачу заяву з письмовими поясненнями (а.с. 81, 82).

29.03.2019 державний виконавець направив позивачу вимогу-повідомлення за №2585/12.8-26, в якій вимагав ОСОБА_1 в строк до 05.04.2019 повідомити державного виконавця про стан виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області №29 від 03.01.2019 (а.с. 84).

09.04.2019 ФОП ОСОБА_1 подав державному виконавцю заяву, в якій просить про відкладення виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та просить зняти арешт з рахунків (а.с. 87), в задоволені якої державним виконавцем відмовлено у зв`язку із тим, що остання була подана без будь-яких документів, які б підтверджували викладене у заяві (а.с. 92).

Надалі державним виконавцем при примусовому виконанні наказу Господарського суду Івано-Франківської області №29 від 03.01.2019 за участю понятих, у присутності інспекторів міської варти встановлено, що ОСОБА_1 у встановлений 3-місячний строк самостійно не виконав без поважних причин вказаний наказ, у зв`язку із чим складено акт державного виконавця від 23.04.2019 (а.с. 91).

У зв`язку із цим, 23.04.2019 державний виконавець керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про накладення штрафу ВП№58139461 в розмірі 1 700,00 грн. за невиконання рішення суду, якою повторно зобов`язав позивача протягом десяти робочих днів виконати рішення та попередив про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 89).

23.04.2019 відповідачем також винесено попередження №12.8-26/0239, в якому, зокрема, зазначено, що в разі невиконання боржником наказу Господарського суду Івано-Франківської області №29 від 03.01.2019 його буде притягнуто до кримінальної відповідальності (а.с. 90).

Постанова про накладення штрафу від 23.04.2019 ВП№58139461 та попередження від 23.04.2019 за №12.8-26/0239 отримані позивачем 25.04.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (зв. ст. а.с. 90).

10.05.2019 державним виконавцем винесено вимогу за №128-26/657, в якій повідомив позивача, що 13.05.2019 буде проводитись повторно перевірка виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області №29 від 03.01.2019 та зобов`язав ФОП ОСОБА_1 13.05.2019 о 10:00 год. бути присутнім при перевірці виконання рішення суду, повідомивши при цьому про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Боржник 11.05.2019 звернувся до Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області із клопотанням про відкладення виконання виконавчих дій (а.с. 94), однак виконавець відмовив у задоволенні клопотання, оскільки ФОП ОСОБА_1 не надано підтверджуючих документів, які б свідчили про законні підстави, причини невиконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області та вимоги державного виконавця (а.с. 98).

13.05.2019 державний виконавець повторно здійснив вихід за місцем виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області №29 від 03.01.2019 з метою перевірки виконання рішення боржником, однак рішення суду позивачем не виконано про що державним виконавцем складено акт від 13.05.2019 за участю понятих (а.с. 97). Боржник ФОП ОСОБА_1 на вимогу державного виконавця не прибув та не повідомив про причини неприбуття.

У зв`язку із цим, 13.05.2019 державний виконавець керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про накладення штрафу ВП№58139461 в розмірі 3 400,00 грн. за невиконання рішення суду, якою попередив боржника про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 96).

14.05.2019 державним виконавцем направлено Рогатинському відділенню поліції Тисменицького відділу Головного управління Національної поліції у Івано-Франківській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за №12.8-26/5752 (а.с. 99).

Вважаючи, що відповідачем протиправно винесено оскаржену постанову про накладення штрафу від 13.05.2019, позивач звернувся з даним позовом для захисту своїх прав та інтересів в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, серед іншого, перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі також Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема обов`язковість виконання рішень (стаття 2 Закону №1404-VIII).

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій територій України.

Згідно статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Ці положення також відображені у статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із уточненням по колу осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічне правило міститься і в статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, відповідно до статті 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка 17.07.1997 ратифікована Україною, та відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

У відповідності до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною 4 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу.

Відповідно до положень частини 1-3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення стягнення у вигляді штрафу.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії встановлена статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно приписів частини 1 вказаної статті, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що державним виконавцем на виконання вказаних норм постановою від 22.01.2019 відкрито виконавче провадження №58139461 щодо виконання наказу №29 від 03.01.2019, виданого на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018, що набрало законної сили 24.07.2018.

Таким чином, оскільки вказане рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018 набрало законної сили 24.07.2018, державний виконавець здійснював покладені на нього обов`язки щодо його виконання, а саме: виніс вимогу від 01.02.2019 за №128-26/180, постанову про арешту коштів боржника від 15.02.2019, вимогу-повідомлення від 29.03.2019 за №2585/128-26, постанову про накладення штрафу від 23.04.2019 в розмірі 1 700,00 грн., попередження від 23.04.2019 за №12.8-26/0259, вимогу від 10.05.2019 за №128-26/657 та оскаржену постанову про накладення штрафу від 13.05.2019 в розмірі 3 400,00 грн.

Також державний виконавець здійснював 23.04.2019 та 13.05.2019 вихід за місцем виконання наказу №29 від 03.01.2019 Господарського суду Івано-Франківської області для перевірки виконання рішення боржником, що свідчить про правомірність дій державного виконавця в межах виконавчого провадження №58139461, оскільки винесенню постанови про накладення штрафу від 23.04.2019 в розмірі 1 700,00 грн. та оскарженої постанови про накладення штрафу від 13.05.2019 в розмірі 3 400,00 грн. передувала фактична перевірка державним виконавцем виконання виконавчого документа боржником ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується складеними у присутності понятих актами від 23.04.2019 та від 13.05.2019.

Вказане спростовує доводи позивача у позовній заяві про те, що державний виконавець взагалі не з`ясовуючи будь-які обставини щодо невиконання судового рішення, виніс оскаржену постанову про накладення штрафу від 13.05.2019.

Суд встановив, що оскаржена постанова винесена державним виконавцем за повторне невиконання позивачем наказу Господарського суду Івано-Франківської області №29 від 03.01.2019, оскільки 23.04.2019 відповідачем винесено постанову про накладення штрафу від 23.04.2019 в розмірі 1 700,00 грн., якою повторно зобов`язав позивача протягом десяти робочих днів виконати рішення та яка отримана позивачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (зв. ст. а.с. 90).

У зв`язку із повторним невиконанням наказу Господарського суду Івано-Франківської області №29 від 03.01.2019, відповідач на виконання частини 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із повторним невиконання рішення боржником без поважних причин 13.05.2019 виніс оскаржену постанову про накладення штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

Все вищевикладене свідчить про те, що державний виконавець у межах повноважень, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження», діяв правомірно та законно виніс оскаржену постанову про накладення штрафу від 13.05.2019 в розмірі 3 400,00 грн., а позивач, в свою чергу, в порушення положень 124, 129-1 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статей 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України (щодо обов`язковості виконання рішень суду, які набрали законної сили), не виконав і надалі не виконує наказ №29 від 03.01.2019, який виданий на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018, що набрало законної сили 24.07.2018.

Окремо суд зазначає, що посилання позивача на те, що фактично ним отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2019 ВП№58139461 наручно від своєї дружини у лютому 2019 року нічим не підтверджені, при цьому, в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, на якому міститься відмітка про те, що Белегай 24.01.2019 отримав кореспонденцію. Твердження позивача про те, що він не отримував вказаної кореспонденції жодними письмовими чи будь-якими іншим доказам не підтверджені, та як наслідок, суд відхиляє їх і не бере до уваги.

Окрім цього, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018 набрало законної сили 24.07.2018, а тому незалежно від того, чи відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018 чи ні, на ФОП ОСОБА_1 покладено конституційний обов`язок виконувати його.

Також суд не бере до уваги посилання позивача на те, що у Господарському суді Івано-Франківської області перебуває на розгляді заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018 по справі №909/1190/17 та заява про роз`яснення виконання даного рішення суду у зв`язку із наступним.

Так, у позовній заяві, яка підписана і надіслана поштою на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду 23.05.2019, позивач вказує, що на сьогоднішній день (23.05.2019) кінцевого судового рішення за заявою про роз`яснення рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018 не винесено (а.с. 8).

Однак, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 13.05.2019, яка підписана суддею і набрала законної сили 21.05.2019, вказане рішення суду позивачу роз`яснено.

Також, у позові ФОП ОСОБА_1 зазначає, що на даний час перебуває на розгляді у Господарському суді Івано-Франківській області заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (а.с. 8).

Однак, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2019 відмовлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перегляд рішення від 27.04.2018 за нововиявленими обставинами у справі №909/1190/17. Вказана ухвала проголошена у судовому засіданні 16.05.2019 за участю представника позивача ОСОБА_3 , що свідчить про те, що на момент написання позову (23.05.2019) позивач знав про кінцеве рішення щодо заяви про перегляд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018.

Отже, за наслідком розгляду даної справи, суд не встановив неправомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про накладення штрафу від 13.05.2019 в рамках виконавчого провадження №58139461.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, ні з позовної заяви, ні з інших письмових доказів не встановлено протиправність дій державного виконавця, як і протиправність оскарженої постанови про накладення штрафу від 13.05.2019.

Враховуючи вищезазначені норми законодавства та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що жодних підстав для скасування постанови про накладення штрафу від 13.05.2019 немає, та, як наслідок, даний адміністративний позов не підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (вул. Галицька, 40, м. Рогатин, Івано-Франківська область, 77000, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 13.05.2019, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 287 КАС України, подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.