Справа № 420/698/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/698/18
Головуючий в 1 інстанції: Науменко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області та старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області Сунцова Павла Сергійовича про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень, -

В С Т А Н О В И В:

16.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду (вх. №683/19 від 06.02.2019р.) із адміністративним позовом до ГУ Держгеокадастру в Одеській області та старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області Сунцова П.С. та, в якому просив суд :

- скасувати 2 (дві) постанови (дати невідомі) старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області Сунцова П.С., якими його було визнано винним у самовільному захоплені земельних ділянок площами 282,68 га та 209,37 га, які розташовані в Олександрівській сільській раді Ширяївського району Одеської області.

06.02.2019 року, одночасно із позовною заявою, позивачем подано до окружного суду і заяву про забезпечення позову шляхом витребування матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в тому числі й оскаржуваних постанов, складених відносно нього щодо нібито самовільного захоплення ПСП «Альбіна» спірних земельних ділянок в Чогодарівській, Олександрівській сільських радах Ширяївського району Одеської області, факт якого було встановлено 18.06.2018 року ст.державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області Сунцовим П.С.

Однак, вищевказана заява про забезпечення позову фактично розглянута так і не була та до цього часу по ній так і не було прийнято жодного процесуального рішення.

08.02.2019 року ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду вказаний адміністративний позов (справа №420/698/19) було передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою судді Приморського районного суду м.Одеси від 06.03.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - залишено без руху.

07.03.2019 року позивач ОСОБА_1 подав до Приморського районного суду м. Одеси заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив скасувати винесені заступником головного державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель і дотримання законодавства України про охорону земель в Одеській області Задорожною Н.В. постанови від 19.06.2018 року №428ДК/0063По/08/01/-18 та №426-72/0062По/08/01/-18, якими його було визнано винним у самовільному захоплені земельних ділянок площами 282,68 га в Олександрівській сільській раді Ширяївського району Одеської області та 209,37 га в Чогодарівській сільській раді Ширяївського району Одеської області, відповідно.

Одночасно із заявою про збільшення позовних вимог, т.б. 07.03.2019 року, позивачем також було подано до суду 1-ї інстанції і заяву про заміну неналежного відповідача - старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області Сунцова П.С. - на належного - заступника головного державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель і дотримання законодавства України про охорону земель в Одеській області Задорожну Н.В.

Крім того, 20.03.2019 року, на виконання вимог ухвали від 06.03.2019р., до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків зазначених в ухвалі районного суду від 06.03.2019 року.

Проте, не зважаючи на вказані вище заяви позивача від 07.03.2019р. та 20.03.2019р., ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду 1-ї інстанції від 26.03.2019 року, ОСОБА_1 21.05.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної ухвали було грубо порушено норми процесуального права та необгрунтовано обмежено його право на доступ до суду, в зв`язку із чим, просив скасувати цю ухвалу судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2018 року та прийняти нове рішення, яким направити дану справу до того ж суду 1-ї інстанції для продовження її розгляду по суті.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оскаржувану ухвалу суду 1-ї інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , суд 1-ї інстанції виходив з того, що позивачем не було виконано вимог попередньої ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2019 року про залишення позову без руху, а саме не зазначено поважних причин пропуску звернення до суду з цим позовом.

Проте, колегія суддів, уважно дослідивши матеріали справи, не може погодитись з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.

Так, згідно із положеннями ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому, у відповідності до приписів ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом 10 (десяти) днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом 10 (десяти) днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до вимог ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

А згідно з ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зазначена норма кореспондує п.9 ч.4 ст.169 КАС України, відповідно до якої, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених ч.2 ст.123 цього Кодексу.

Також, при чому, необхідно зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Так, процесуальний закон визначає, що «строк звернення до адміністративного суду» - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

При чому, днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про рішення, дію чи бездіяльність відповідача (суб`єкта владних повноважень), внаслідок яких відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, також, в свою чергу, свідчить про те, що право на звернення до суду «не є абсолютним» і «може бути обмеженим», в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення ЄСПЛ від 27.02.1980р., 22.10.1996р.).

У відповідності до положень ч.ч.1,3,4 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом 10-ти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

А якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом з тим, одночасно необхідно зауважити про те, що сутність зазначеного «інституту» полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2019 року повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд 1-ї інстанцій виходив з того, що позивачем нібито без поважних причин було пропущено строк звернення до суду із даним позовом, оскільки спірні постанови датовані 19.06.2018 року, а позивач посилається на те, що дізнався про них лише тільки 08.02.2019 року, проте позов ним було подано до Одеського окружного адміністративного суду (кур`єрською поштою) чомусь значно раніше, а саме - 16.12.2018 року, що, в свою чергу, на думку 1-ї інстанції, є суперечливими підставами пропуску строку.

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду 1-ї інстанції від 26.03.3019 року, в ній помилково зазначено дату звернення позивача до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом - 19.12.2019 року. Разом з тим, насправді ця дата ще навіть не настала, а з матеріалів справи, в свою чергу, чітко видно, що позивач фактично надіслав свій позов на адресу окружного суду по пошті 16.12.2018 року, а зареєстрований він був лише тільки 06.02.2019р. за вх. №683/19 (а.с.6,65).

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 16.12.2018 року дійсно направив по пошті до окружного суду даний, який було зареєстровано 06.02.2019 року за вх.№683/19. У цьому первинному адміністративному позові позивач просив суд скасувати 2 (дві) постанови (без зазначення дат їх прийняття та їх номерів) старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області Сунцова П.С., якими його було визнано винним у самовільному захоплені земельних ділянок площами 282,68 га та 209,37 га, а також до цієї позовної заяви одночасно додав заяву-клопотання про забезпечення даного позову шляхом витребування цих спірних постанов, оскільки їх копій він від відповідача до моменту звернення до суду із цим позовом не отримував.

Окрім того, як видно зі змісту позову, апеляційної скарги та додаткових пояснень представника позивача від 11.06.2019р., позивач станом на момент його звернення до окружного суду копій оскаржуваних постанов від відповідача фактично не отримував і про їх існування лише здогадувався у зв`язку із проведенням досудового розслідування кримінального правопорушення відносно нього, внесеного до ЄДРДР за ч.1 ст.197-1 КК України.

Даний факт повністю підтверджується матеріалами справи, в яких, в свою чергу, не міститься жодних доказів або даних, які б беззаперечно підтверджували факт направлення відповідачем на адресу позивача копій спірних постанов та факт реального отримання їх позивачем.

Далі, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, після направлення даної справи до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю та залишенням ухвалою від 06.03.2019 року цього адміністративного позову без руху, позивачем 07.03.2019 року було подано до суду 1-ї інстанції заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній вже зазначив дату оскаржуваних постанов, їх номери та дійсну посадову особу відповідача, що їх ухвалила.

Крім того, як свідчать матеріали справи, позивачем в той же день, т.б. 07.03.2019 року, було подано до суду 1-ї інстанції ще одну заяву про заміну неналежного відповідача на належного, дані про якого (як і дати, номери та зміст постанов) йому стали реально відомі лише після ознайомлення зі спірними постановами, а саме - 08.02.2019 року під час ознайомлення із ухвалою слідчого-судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.01.2019 року про арешт документів ПСП « Альбіна », директором якого, в свою чергу, він являється (кр/справа №522/10947/18, кр/провадження №0001553), т.б. після подачі первинного позову до окружного суду.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи будь-яких відомостей про направлення відповідачем на адресу позивача копій оскаржуваних постанов та відсутністю будь-яких доказів їх отримання останнім чи ознайомлення з ними у який-небудь інший спосіб, судова колегія приходить до висновку про те, що позиція позивача ОСОБА_1 про фактичне ознайомлення із спірними постановами заступника головного державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель і дотримання законодавства України про охорону земель в Одеській області Задорожної Н.В. від 19.06.2018 року №428ДК/0063По/08/01/-18 та №426-72/0062По/08/01/-18 - 08.02.2019р. є обґрунтованою, доведеною та заслуговує на увагу, в зв`язку із чим, відповідно, позивачем не було пропущено встановлений законом строк на оскарження цих постанов суб`єкта владних повноважень.

Отже, за вказаних обставин, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позивачем, в даному випадку, не було пропущено передбачений законом строк звернення до суду із даними позовними вимогами, в зв`язку із чим, у суду 1-ї інстанції, відповідно, не було достатніх і беззаперечних підстав для повернення цього адміністративного позову позивачу.

До того ж, при прийнятті остаточного рішення по даній апеляційній скарзі, судова колегія також вважає за необхідне зазначити й про те, що відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (ратифікована 11.09.1997р.), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом - тобто право на доступ до суду.

Так, у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950р., ратифікована Законом України від 17.07.1997р. №475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

А у справі «Bellet v. Frаnсе» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких - є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, як свідчить позиція ЕСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Також, слід зазначити й про те, що аналогічні положення фактично містяться і в ч.ч.1,6 ст.5 КАС України, зі змісту яких слідує, що кожна особа має паво в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. При цьому, відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Окрім того, суд звертає увагу й на те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала районного суду від 26.03.2019 року про повернення позову ОСОБА_1 з підстав пропуску ним встановлених законом строків є необґрунтованою, передчасною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, на підставі вищезазначеного, судова колегія дійшла висновку про порушення судом 1-ї інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, а тому, відповідно до ст.320 КАС України, дане судове рішення (ухвала) підлягає скасуванню, а матеріали справи - направленню до того ж суду для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 308, 309, 311, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2019 року - скасувати та направити дану справу №420/698/18 до суду 1-ї інстанції - для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 13.06.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук