Справа № 160/499/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2019 року м. Дніпросправа № 160/499/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (суддя Віхрова В.С.) у справі №160/499/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и В :

ТОВ «АЛЛО» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 26.12.2018р. №29, яким до підприємства, на підставі ст..23 Закону України «Про захист прав споживачів», застосований штраф у розмірі 38710,0грн.

В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на безпідставність висновків органу державного контролю щодо порушення підприємством вимог ч.1 ст..8 Закону України «Про захист прав споживачів», в частині прав споживача у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків проданого товару. Позивач вказував на те, що ним не було допущено як випадку продажу товару неналежної якості так і прав споживача, які визначені ч.1 ст..8 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, позивач зазначав те, що усі вимоги споживача, не дивлячись на висновки експертної установи щодо відсутності недоліків проданого товару, позивачем були задоволені та повернуто кошти за проданий товар.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Вирішуючи спірні відносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було допущено протиправну поведінку, яка полягала у відмові гр.. ОСОБА_1 (Споживачу) у реалізації її прав, які передбачені ч.1 ст..8 Закону України «Про захист прав споживачів». Відновлення прав Споживача було здійснено лише після втручання відповідача, а не з моменту звернення Споживача до позивача. З цих підстав суд першої інстанції вказав на правомірність застосування до позивача штрафних санкцій, які передбачені ст..23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо правомірності застосування до позивача спірних штрафних санкцій. Позиція

позивача фактично полягає у тому, що такі штрафні санкції застосовані за відсутності порушень з боку позивача вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність та обґрунтованість. Позиція відповідача полягає у тому, що за результатами проведеної перевірки було встановлено відмову ОСОБА_2 в реалізації його прав, установлених частиною 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою для застосування штрафних санкцій у відповідності до положень ст..23 вказаного Закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 11.10.2018 року до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області надійшла заява громадянки Волошиної Л.М., з проханням провести перевірку суб`єкта господарювання ТОВ АЛЛО та сприяти у відновленні порушених прав споживача.

В порядку контролю за дотриманням законодавства про захист прав споживачів, спеціалістами Головного управління на підставі звернення гр. ОСОБА_1 , наказу від 07.11.2018 року №2487-Д, направлення від 07.11.2018 року №2487 та погодження Мінекономрозвитку від 01.11.2018 року №3631-06/47935-03 було проведено позапланову перевірку магазину ТОВ АЛЛО за адресою: Київська область, м.Біла Церква, вул.Леваневського, 59.

За результатами проведення позапланового заходу державного нагляду щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів складено акт №10-05.3/000147 від 09.11.2018 року.

З акту перевірки вбачається, що в ході проведення перевірки встановлено відмову споживачу в реалізації його прав, встановлених частиною першою статті 8 Закону України Про захист прав споживачів, чим порушено вимоги пп.29, 31, 42 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами та п.13 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів.

В розділі VI акту перевірки міститься детальний опис виявленого порушення, згідно якого встановлено, що відповідно до матеріалів наданих споживачем, корпус товару (смартфон), що був придбаний 15.07.2018 року, повинен бути водозахисним, пилозахисним та ударотривким. Має ступінь захисту ІР68, що передбачає повний захист від пилу та повний захист від проникнення вологи. Через кілька днів користування телефоном споживач виявив недоліки та 22.07.2018 року звернувся до магазину АЛЛО де був придбаний товар з вимогами про безоплатне усунення недоліків товару в розумний строк або повернення сплачених коштів, у разі неможливості провести гарантійний ремонт телефону. Через певний час споживачу зателефонували з магазину з повідомленням про повернення телефону з ремонту. Згідно з довідки №НК/Э- від 30.07.2018 року споживачу відмовлено в гарантійному обслуговуванні так, як в ході діагностики виявлені сліди попадання рідини (залитий). Отримавши відмову в гарантійному обслуговуванні споживач звернувся до магазину АЛЛО з письмовою заявою з вимогою організувати проведення експертизи у відповідності до порядку, що визначений ст.17 Закону України Про захист прав споживачів та Порядком гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічного складних побутових товарів. У проведенні експертизи для визначення наявності істотного недоліку споживачу було відмовлено.

З цих підстав органом державного контролю зроблено висновок про порушення підприємством положень статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» та зобов`язано підприємство організувати проведення експертизи продукції.

Приписом №25 від 15.11.2018р. зобов`язано підприємство організувати у триденний строк, з дня одержання від Споживача письмової згоди, проведення експертизи Товару та у разі встановлення відповідною експертизою наявності у Товарі істотного недоліку виробничого характеру, задовольнити законні вимоги Споживача щодо повернення сплаченої за Товар грошової суми.

26.12.2018 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області винесено постанову №29 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України Про захист прав споживачів, якою за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8 Закону України Про захист прав споживачів - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, до ТОВ АЛЛО застосовано штраф у розмірі 38710,00 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови відповідача є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Як зазначено вище, правовою підставою для застосування до позивача штрафних санкцій відповідачем визначено статтю 23 Закону України Про захист прав споживачів, якою визначена відповідальність за порушення законодавства про захист прав споживачів.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.23 Закону України Про захист прав споживачів у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за: відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із оскаржуваної постанови позивача притягнуто до відповідальності саме за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8 Закону України Про захист прав споживачів.

Отже з метою надання оцінки правомірності притягнення позивача до відповідальності за п.1 ч.1 ст.23 Закону України Про захист прав споживачів, визначальним є встановлення обставин, які б підтверджували або спростовували те, що позивачем у спірному випадку було відмовлено Споживачу у реалізації прав, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України Про захист прав споживачів у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Отже вказаною нормою права визначено вичерпний перелік прав Споживача, які останній може реалізувати у випадку продажу товару, який має недоліки або істотні недоліки.

Надаючи оцінку правомірності притягнення позивача до відповідальності, суд першої інстанції виходив з того, що підставою притягнення позивача до відповідальності стали порушення під час розгляду заяви гр.. ОСОБА_1 з проханням замінити смартфон на аналогічний або повернути кошти за придбаний товар (а.с.130).

У свою чергу, в акті перевірки, який став підставою для притягнення позивача до відповідальності, зазначено те, що гр. ОСОБА_1 зверталася до позивача із вимогою про безоплатне усунення недоліків товару в розумні строки або повернення коштів за придбаний товар.

Тобто, визначенні у рішенні суду першої інстанції права Споживача, які були порушенні, не відповідають тим правам Споживача, які вважав порушеними відповідач.

Як зазначено вище, визначальним у цій справі є встановлення обставин, які б підтверджували або спростовували те, що позивачем у спірному випадку було відмовлено Споживачу у реалізації прав, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про захист прав споживачів, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

За позицією суду першої інстанції позивачем відмовлено у реалізації таких прав Споживача як заміна товару на такий же товар; повернення сплаченої за товар грошової суми. У свою чергу, за позицією відповідача позивачем відмовлено у реалізації таких прав Споживача як безоплатне усунення недоліків товару в розумний строк; повернення сплаченої за товар грошової суми.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у відповідності до ч.3 ст.8 Закону України Про захист прав споживачів споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.

Отже суд першої інстанції, вирішуючи спірні відносини між сторонами, не встановив з метою реалізації якого права, передбачено ч.1 ст.8 Закону, звертався Споживач до позивача та чи було відмовлено позивачем у реалізації такого права.

В той же час матеріли справи свідчать про таке.

22.07.2018р. Споживач звертався до позивача із заявою про передачу до сервісного центру для проведення діагностики та обслуговування. Згідно з актом приймання товару для оцінки та обслуговування від 22.07.2018р. «смартфон» прийняти позивачем та переданий до сервісного центру.

Листом вих.№260/К від 09.08.2018 року, позивачем повідомлено, що за результатами діагностики, проведеним авторизованим сервісним центром, що підтверджується довідкою №НК/Э- від 30.07.2018 року, товар має сліди потрапляння рідини, що не є гарантійним випадком.

27.09.2018р. Споживач звернувся до позивача із заявою в якій просив провести незалежну експертизу у відповідності до вимог законодавства.

Листом від 28.09.2018р. позивач повідомив Споживача про відсутність законодавчо визначеного обов`язку саме продавця проводити експертизу, оскільки Закон надає продавцю таке право, а не встановлює обов`язок, що у свою чергу не перешкоджає Споживачу самостійно організувати проведення експертизи.

З іншими заявами Споживач до позивача не звертався.

Таким чином, внаслідок дослідження заяв, копії яких долучено до матеріалів справи, не можливо стверджувати про те, що Споживач звертався до позивача із заявою саме з метою реалізації прав, які передбачені ч.1 ст.8 Закону, оскільки жодна із заяв не містить у собі вимог Споживача відносно проданого товару, в контексті прав Споживача, які визначені вказаною нормою права.

Отже, обставини, які наведені в рішенні суду першої інстанції та в акті перевірки щодо відмови позивачем у реалізації прав Споживача, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про захист прав споживачів, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, слід зауважити те, що якщо відповідач вважає порушенням прав Споживача не організацію позивачем проведення експертизи, що фактично і вбачається з акту перевірки, то такі обставини не можуть бути підставою для притягнення позивача до відповідності за п.1 ч.1 ст.23 Закону України Про захист прав споживачів, оскільки відповідальність за вказаною нормою права може мати місце лише у випадку порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за: відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону.

Також суд апеляційної інстанції враховує те, що до винесення відповідачем оскаржуваної постанови, виконуючи припис органу державного контролю, позивачем організовано проведення експертизи проданого товару. Згідно висновків експертизи дефекти носять невиробничий характер, а свідчать про порушення Правил експлуатації товару. Не дивлячись на вказані висновки експертизи позивач самостійно, з метою вирішення конфліктної ситуації, повернув кошти Споживачу за проданий товару, про що повідомив відповідача (а.с.49-50).

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо правомірності застосування до позивача штрафних санкцій, оскільки у цій справі не було встановлено обставин, які б свідчили відмову позивачем у реалізації прав Споживача, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про захист прав споживачів.

Вказані обставини є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову.

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача, у відповідності до ст..139 КАС України, підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 4802,5грн. (1921грн. за подання позову, 2881,50грн. за подання апеляційної скарги).

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року по справі №160/499/19 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 26.12.2018р. №29 визнати неправомірною та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» судові витрати у розмірі 4802,5грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, визначені ст.329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 13.06.2019р.

Повний текст постанови складено 14.06.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк