Справа № 1340/5640/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4062/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В.Я., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року у справі № 1340/5640/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, зобов`язання до вчинення дій, -

суддя в 1-й інстанції - Сподарик Н. І.,

час ухвалення рішення - 05.03.2019 року, 14:00 год.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 06.03.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернуся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1177 о/с "Про звільнення" від 02 листопада 2018 року про звільнення його з посади помічника начальника відділу-оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області; поновити його на посаді помічника начальника відділу-оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 15 квітня 2017 року; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 червня 2018 року по день винесення судового рішення; зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області вирішити питання про прийняття його на службу до поліції в порядку, передбаченому п.9 Розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію".

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1177 о/с "Про звільнення" від 02 листопада 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника начальника відділу-оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника начальника відділу-оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 15 квітня 2017 року. Стягнено з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 39878,00 грн. грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Постанову суду в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4710,00 грн. звернено до негайного виконання. У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач - ОСОБА_1 оскаржив рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції у Львівській області вирішити питання про прийняття його на службу до поліції в порядку, передбаченому п.9 Розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію", вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що у встановлений законодавством строк позивачу не запропоновано жодної посади в новостворених органах Національної поліції, що не може позбавляти його права на прийняття на службу до поліції відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію». Враховуючи наведене, апелянт вважає, що належним способом захисту його порушеного права в частині реалізації можливості прийняття на службу до поліції є зобов`язання ГУ НП у Львівській області розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до п.9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію». Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в цій частині.

Позивач (апелянт) - ОСОБА_1 та представник позивача (апелянта) - Джуфер Б. М. у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити, а в решті рішення суду вважають законним та обгрунтованим.

Представник відповідача - ГУ МВС у Львівській області - Гордюк Є.- К. О. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з січня 2000 року.

Наказом №848 о/с від 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнений із посади помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року у справі №813/6351/15 (яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року) визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області №848 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 , помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського районного відділу ГУМВС України у Львівські області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського районного відділу ГУМВС України у Львівські області з 07 листопада 2015 року. Стягнуто з Миколаївського районного відділу ГУМВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 8179,53 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за виключенням податків та інших обов`язкових платежів.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 11 квітня 2017 року №1033 скасовано наказ №848 о/с та поновлено позивача на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 07 листопада 2015 року.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 11 квітня 2017 року №1033 ОСОБА_1 повторно звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за п.64 "г" (через скорочення штатів).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року у справі №813/1763/17 наказ №1038 о/с "Про звільнення" від 11 квітня 2017 року визнано протиправним та скасовано, ГУ МВС України у Львівській області зобов`язано поновити позивача на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 12 квітня 2017 року.

Наказом №1099 о/с "Про виконання рішення суду" від 17 листопада 2017 року ГУ МВС України у Львівській області поновлено позивача на вищевказаній посаді з 12 квітня 2017 року.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області №1100 о/с " Про звільнення" від 17 листопада 2017 року ОСОБА_1 повторно звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за п.64 "г" (через скорочення штатів) з 12 квітня 2017 року.

ОСОБА_1 оскаржив вказаний наказ в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року у справі №813/4340/17 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1100 о/с від 17 листопада 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника начальника відділу-оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 12 квітня 2017 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 13 квітня 2017 року; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 38465,00 грн. грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; постанову суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення на його користь грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4789,16грн. звернено до негайного виконання.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 06 квітня 2018 року №1134 о/с скасовано наказ №1100 о/с та поновлено позивача на посаді помічника начальника відділу-оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 12 квітня 2017 року.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 06 квітня 2018 року №1035 о/с ОСОБА_1 втретє звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за п.64 "г" (через скорочення штатів).

ОСОБА_1 оскаржив вказаний наказ в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року у справі №813/2133/18 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС у Львівській області №1135 о/с "Про звільнення" від 06 квітня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника начальника відділу-оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області з 13 квітня 2017 року; поновлено його на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області з 14 квітня 2017 року; стягнено з ГУМВС у Львівській області на його користь 18369,00 грн. грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; постанову суду в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4710,00 грн. звернено до негайного виконання; відмовлено у задоволені позовної вимоги про зарахування ОСОБА_1 до вислуги років час перебування у вимушеному прогулі з 07 листопада 2015 року по 28.02.2018 року, що становить 2 роки 5 місяців; рішення суду набрало законної сили 26 липня 2018 року.

На виконання вказаного рішення суду наказом №1175 о/с від 02 листопада 2018 року ГУ МВС України у Львівській області скасовано наказ №1135 о/с, позивача поновлено на посаді помічника начальника відділу-оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області з 13 квітня 2017 року.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 02 листопада 2018 року №1177 о/с позивача звільнено з посади з 14 квітня 2017 року за п.64 "г" (через скорочення штатів); вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні при звільненні зі служби складає: 20 років 07 місяців 09 днів; в пільговому обчисленні 21 рік 08 місяців 11 днів.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено протиправно, з порушенням встановленого законодавством порядку, а тому є достатні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1177 о/с "Про звільнення" від 02 листопада 2018 року про звільнення ОСОБА_1 Належним способом захисту порушеного права позивача є поновлення його на посаді помічника начальника відділу-оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області та стягнення з ГУ МВС України у Львівській області в користь позивача середнього розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Разом з тим, оскільки позивач не приймався, не проходив службу, у тому числі не проходив конкурсу на посаду поліцейського, тому не може бути поновлений на посаді в ГУ Національної поліції у Львівській області, що свідчить про безпідставність позовної вимоги щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції у Львівській області вирішити питання про прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції в порядку, передбаченому п.9 Розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію".

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт оскаржує рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції у Львівській області вирішити питання про прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції в порядку, передбаченому п.9 Розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію".

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.18 Закону України «Про міліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентується «Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), згідно з п.8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Згідно з п.64 «г» Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

07 листопада 2015 року втратив чинність в цілому Закон України «Про міліцію» та набув чинності Закон України «Про Національну поліцію».

Водночас, п. п. 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закон України «Про Національну поліцію» набули чинності 07 серпня 2015 року.

П.8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно з п.9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

П.10 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачає, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 02 листопада 2018 року №1177 о/с позивача в черговий раз звільнено з посади з 14 квітня 2017 року за п.64 «г» Положення № 114 (через скорочення штатів).

Відповідно, звільнення позивача відбулось у зв`язку зі скороченням штатів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом п.64 «г» Положення № 114 звільнення у зв`язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі.

П.9, 10, 11 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, можуть були прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або неприйняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Таким чином, зазначені норми Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та Положення № 114 містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Необхідно зауважити, що Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Проаналізувавши зміст Законів України «Про міліцію», «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», колегія суддів дійшла висновку, що в них не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які були покладені на органи міліції, тобто у спірному випадку фактично мала місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави ліквідована не була.

Таким чином, оскільки ліквідовано Управління МВС у Львівській області з одночасним створенням іншого органу - Головного управління Національної поліції у Львівській області, який виконує повноваження (завдання) органу, що ліквідовується, то зобов`язанням роботодавця (держави) є вжиття заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 821/3686/15-а (провадження № К/9901/11618/18).

З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку про те, що працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.

У першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва. Згода особи є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути виявлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до пп. «г» п.64 Положення №114.

У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

З наведеного випливає, що лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь у конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування п.10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення особи за скороченням штатів.

Судом встановлено і сторонами не заперечувався той факт, що позивачу - ОСОБА_1 у встановлений законодавством строк не запропоновано жодної посади в новостворених органах Національної поліції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах невиконання органом державної влади свого обов`язку у встановлений законом строк не може позбавляти особу права на прийняття на службу до поліції відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, враховуючи те, що при розгляді питання про здійснення позивачу пропозиції щодо призначення на посаду в органах Національної поліції має бути перевірено його відповідність вимогам до поліцейських, колегія суддів дійшла висновку, що для повного захисту прав позивача наявні підстави для зобов`язання ГУ НП у Львівській області розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до п.9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, необхідно зазначити, що посада, що мала бути запропонована позивачу, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, може бути рівнозначною, вищою або нижчою щодо посади, яку він обіймав під час проходження служби в міліції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах у справах №813/1760/17 від 07 березня 2019 року, №825/3735/15-а від 25 березня 2019 року, №808/9137/15 від 17 квітня 2019 року, і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Колегія суддів, не підміняючи орган поліції, та не втручаючись у його дискреційні повноваження щодо здійснення активних дій стосовно працевлаштування ОСОБА_1 , а, виключно з метою повного захисту прав та інтересів позивача на можливість бути призначеним на посади поліцейських, в порядку п. 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує ГУНП у Львівській області вирішити питання щодо прийняття позивача на службу в поліцію, а тому відсутні підстави стверджувати про втручання у дискреційні повноваження вказаного суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові у справі №823/5357/15 від 20 травня 2019 року.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Колегія суддів також звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення в цій частині; в решті рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, повно встановлено обставини справи, і відповідно до ст.316 КАС України таке необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 246, 250, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року у справі № 1340/5640/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, та прийняти постанову, якою позов у цій частині задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області вирішити питання про прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції в порядку, передбаченому п.9 Розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію".

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року у справі № 1340/5640/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 14 червня 2019 року.