Справа № 819/1500/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4037/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2017 року у справі № 819/1500/16 (головуюча суддя Білоус І.О., час ухвалення 17:05 год., м. Тернопіль, повний текст рішення складений 06 січня 2017 року) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

25 листопада 2016 року фізична особа-підприємець (ФОП) ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (далі -Тернопільська ОДПІ) від 06.09.2016 року №.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2017 року Тернопільський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Тернопільська ОДПІ подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права та з невірним встановленням фактичних обставин справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що перевіркою встановлено факт реалізації на АЗС позивача за готівкові кошти 7 літрів дизельного палива та 20 літрів газу пропан-бутан. Такий факт зокрема засвідчено поясненнями найманого працівника ОСОБА_3, наданого під час проведення перевірки. Акт перевірки ФОП ОСОБА_1 підписав без зауважень, що засвідчено відповідним записом та підписами в акті перевірки. Відтак вважає, що дії відповідача є законними.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ФОП ОСОБА_1 подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого позивачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник ГУ ДФС у Тернопільській області в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 29.08.2016 посадові особи Тернопільської ОДПІ провели позапланову виїзну перевірку господарської одиниці (АЗС), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ФОП ОСОБА_1 ..

Предметом перевірки було дотримання суб`єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв.

Під час перевірки проведена контрольна розрахункова операція, встановлений факт реалізації на АЗС за готівкові кошти 7 літрів дизельного палива та 20 літрів газу пропан-бутан без реєстрації платником акцизного податку. Найманим працівником позивача на складі порушено порядок проведення розрахунків за готівку, а саме, розрахункові операції за готівкові кошти на повну вартість покупки, не проведено через реєстратор розрахункових операцій та розрахунковий документ встановленої форми - вартість покупки скрапленого газу на суму 200грн. та розливного палива на суму 100грн. - не роздруковано на РРО.

Згідно акту перевірки реалізацію палива здійснив працівник ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , прийнятий на роботу на підставі наказу від 23.08.2016 №10 на посаду вантажника. Вказаний працівник здійснив заправку автомобіля, який не перебуває у власності ФОП ОСОБА_1 ..

На підставі акту перевірки Тернопільська ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення від 06.09.2016 року №, згідно якого застосувала штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 грн.

Висновки податкового органу базуються на тому, що позивач допустив порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України ,,Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням рішенням позивач 15.09.2016 року оскаржив його до ДФС України.

За результатами розгляду зазначеної скарги ДФС України листом від 14.11.2016 року повідомило позивача про залишення без змін рішення ГУ ДФС України в Тернопільській області.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_1, використовуючи пальне для власних потреб, не зареєстрований платником акцизного податку з реалізації пального, а також не є особою, яка здійснює розрахункові операції.

При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги пояснення найманого працівника ОСОБА_3 , який зазначив, що перебуваючи на складі, який знаходиться в смт. Велика Березовиця, вул. Подільська 27, самовільно привласнив паливно - мастильні матеріали, а саме 20 літрів скрапленого газу та 7 літрів дизельного палива без відома ФОП ОСОБА_1 з метою власного збагачення.

Таким чином, на думку суду першої інстанції, реалізація товару зі складу здійснена не суб`єктом господарювання, а самовільно фізичною особою поза межами провадження господарської діяльності позивача. А товар, станом на час проведення розрахунків із продавцем, під час його реалізації не належав ФОП ОСОБА_1 , а перебував у власності фізичної особи ОСОБА_3 , який діяв самовільно у власних інтересах та розпоряджався майном на власний розсуд.

Відтак, суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 здійснює придбання паливно - мастильних матеріалів та зберігання їх на складах, належних йому на праві приватної власності. Метою купівлі та зберігання пального є забезпечення вказаним продуктом автомобілів, що використовуються при провадженні господарської діяльності для власних потреб - здійснення заправки власних транспортних засобів.

Тому суд першої інстанції вважає, що у разі заправки суб`єктом господарювання виключно власних транспортних засобів із власних ємностей (у т.ч. через власні внутрішні АЗС, ПЗП і т.д.) пальним, розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі за яке не здійснюються, то такі операції не є об`єктом оподаткування акцизним податком з роздрібного продажу підакцизних товарів. Отже, у такому випадку, платник податків не вважається платником акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам, нормам матеріального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпункту 14.1.212 пункту 14.1. статті 14 Податкового Кодексу (ПК) України визначено, що реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно підпункту 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 ПК України платником акцизного податку є особа, яка реалізує пальне.

Підпункт 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України передбачає, що особи, які здійснюють реалізацію пального, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб-підприємців, до початку здійснення реалізації пального.

Відповідно до преамбули Закону України від 06.07.1995 р. № 165/95-ВР ,,Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 165/95) цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Згідно положень статті 2 Закону № 165/95 розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (надану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Так, реалізація пального через АЗС повинна здійснюватись із застосуванням спеціалізованих комп`ютерно-касових систем, які включені до Державною реєстру реєстраторів розрахункових операцій та відповідають Технічним вимогам до спеціалізованих контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій, затвердженим протокольним рішенням Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом від 27.06.2002 №13, і забезпечують відпуск пального в єдиному циклі з друкуванням фіскального касового чеку.

Відповідно до пунктів п. 1, 2 статті 3 Закону № 165/95 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продаж товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

-проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

-видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Стаття 15 № 165/95 передбачає, що контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи доходів і зборів шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 17 Закону № 165/95 за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції:

у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - у розмірі 1грн.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що згідно свідоцтва про реєстрацію ФОП ОСОБА_1 . основними видами його діяльності є оптова торгівля продуктами харчування, надання в оренду будівельних машин та устаткування, надання інших допоміжних комерційних послуг, вантажний автомобільний транспорт, складське господарство, транспортне оброблення вантажів, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до пояснень, які долучені судом до матеріалів даної адміністративної справи, найманий працівник ОСОБА_3 , перебуваючи на складі, що знаходиться в смт. Березовиця, вул. Подільська. 27, самовільно привласнив паливно-мастильні матеріали, а саме 20 літрів скрапленого газу та 7 літрів дизельного палива без відома ФОП ОСОБА_1 з метою власного збагачення.

Вказані обставини підтверджені постановою Тернопільського міскрайонного суду від 21.10.2016 у справі № 697/10025/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 29.08.2016 р. № 150, що набрала законної сили.

В постанові суд дійшов висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

При цьому суд зазначив, що подані Тернопільською ОДПІ докази не можуть свідчити про порушення підприємцем ОСОБА_1 пунктів 1, 2 статті 3 Закону України ,,Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

В постанові від 12 березня 2019 року у справі №819/1500/16 ( адміністративне провадження №К/9901/27540/18) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що приписи статті 155-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачають відповідальність за порушення проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Згідно положень частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положення частини четвертої статті 78 КАС України передбачають, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 78 КАС України).

В той же час, передбачене приписами статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматись судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративний суд не повинен сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку.

При цьому, суд також повинен враховувати вимоги щодо необхідності офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на його думку, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Отже, вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки доводам позивача щодо значення постанови про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, яка набрала законної сили, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності. Сторона у справі може заперечувати преюдиційні факти належними та допустимими доказами і суд повинен ці заперечення розглянути та належно їх оцінити.

Суд повинен надати правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності та взаємозв`язку за правилами статті 90 КАС України та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.

Згідно частини третьої статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Під час нового судового розгляду апеляційної скарги представник контролюючого органу, на якого в силу приписів ч.2 ст. 77 КАС України покладений тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, не надав суду апеляційної інстанції жодного доказу на спростування висновків окружного адміністративного суду та Тернопільського міскрайонного суду в частині встановлених обставин щодо самовільного привласнення ОСОБА_3 паливно-мастильних матеріалів, а саме 20 літрів скрапленого газу та 7 літрів дизельного палива без відома ФОП ОСОБА_1 з метою власного збагачення.

Наведене виключає відповідальність ФОП ОСОБА_1 за порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України ,,Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", що свідчить про протиправність оскарженого позивачем податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2017 року у справі № 819/1500/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 12.06.2019.