Справа № 240/342/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/342/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

13 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Житомирській області на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року (час ухвалення ухвали суду першої інстанції - не зазначено, місце ухвалення ухвали - м. Житомир) у справі за адміністративним позовом Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Житомирській області до Управління Служби безпеки України, Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, на стороні відповідача - Центр надання адміністративних послуг Житомирської міської ради про скасування рішення державної реєстрації щодо зміни права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2019 року Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Житомирській області звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило :

- скасувати рішення Житомирської міської ради від 07.04.2011 №257, що сприяло подвійній реєстрації адміністративних приміщень літера "А" загальною площею 853,10 кв.м з господарською будівлею літера "Б" загальною площею 22,8 кв.м., розташованих за адресою: місто Житомир, вул.Фещенка-Чопівського, буд.№7;

- визнати такими, що суперечать чинному законодавству України дії управління Служби безпеки України в Житомирській області щодо проведення ним додаткової перереєстрації нерухомого майна - адміністративних приміщень будівлі літера "А" загальною площею 853,10 кв.м. з господарською будівлею літера "Б" загальною площею 22,8 кв.м., розташованих за адресою: місто Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, буд.№7, що належить управлінню Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Житомирській області на підставі свідоцтва про право державної власності на нерухоме майно, ідексний номер 27482350 від 29.09.2010;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), прийняте 10.05.2011 року державним реєстратором Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (номер запису 14723 в книзі: 191) та вилучити з Державного реєстру речових прав власності запис про право власності.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Житомирській області до управління Служби безпеки України в Житомирській області, Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради та Житомирської міської ради про скасування рішення державної реєстрації щодо зміни права власності на нерухоме майно, відмовлено

Роз`яснено управлінню Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Житомирській області, що розгляд справи за його позовом до управління Служби безпеки України в Житомирській області, Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради та Житомирської міської ради про скасування рішення державної реєстрації щодо зміни права власності на нерухоме майно, віднесено до юрисдикції господарських судів, визначеним за правилами підсудності, встановленими положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Скаржник вважає, що даний спір належить до юрисдикції адміністративного суду. Вказує, що дії суду першої інстанції чинять перешкоди у її доступі до правосуддя. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем дотримано усіх вимог до позовної заяви та правил її подання, які передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, судове рішення не відповідає нормам процесуального права, оскільки між учасниками спору виникли публічно-правові відносини, та немає ніякого спору про право.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи у відкритті провадження у адміністративній справі за даним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, як суб`єкта, наділеного Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію обтяження прав, у зв`язку із невиконанням ним обов`язку щодо перевірки поданих для цього документів та наявності у особи, яка звернулась за державною реєстрацією, припинення повноважень на подання відповідної заяви тощо.

З огляду на викладене, вказав суд, є підстави вважати, що оскаржуваним реєстраційним діям передує невирішений спір про право між його учасниками, зокрема, про право власності на нерухоме майно, а саме вказані адміністративні будівлі.

В частині позовних вимог про скасування рішення Житомирської міської ради від 07.04.2011 року №257 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна", яким надано управлінню Служби безпеки України в Житомирській області дозвіл на оформлення права власності на приміщення адміністративних будівель літера "А" загальною площею 853,10 кв.м з господарською будівлею літера "Б" загальною площею 20,0 кв.м., розташованих за адресою: місто Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, буд. №7, суд зазначив, що дане рішення є реалізацією волі територіальної громади щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, яке вчинено органом місцевого самоврядування, від імені територіальної громади, а не як суб`єктом владних повноважень.

Отже, вказав суд, оскільки до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, даний спір не може бути віднесений до юрисдикції адміністративних судів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження та у спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, для розгляду позову в порядку адміністративного судочинства необхідно встановити, по перше, чи є спір за своєю природою правовим, тобто чи звернення із позовом спрямоване на вирішення юридичного конфлікту між учасниками правовідносин, по-друге, чи має такий спір ознаки публічно-правового, тобто чи позовні вимоги ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо особи не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. У протилежному випадку суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів ст.6 КАС України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заява №7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, а також з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Ознаками справи адміністративної юрисдикції є особливий суб`єктний склад публічно-правового спору, участь суб`єкта владних повноважень, суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Щодо правил розмежування предметної юрисдикції, а також критеріїв, які при цьому потрібно враховувати, неодноразово висловлювала свою правову позицію Велика Палата Верховного Суду .

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

З матеріалів позовної заяви убачається, що спірні відносини виникли між сторонами з приводу речового права, в яких відповідач діє від імені власника цього майна, а не як суб`єкт владних повноважень, який реалізує владні управлінські функції.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що предмет спору не має ознак справи адміністративної юрисдикції, ґрунтується на правильному застосуванні статті 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом», та поділяє висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування процесуальних наслідків, передбачених ч.1 ст.170 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Житомирській області залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 червня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В.