Справа № 618/100/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 р.Справа № 618/100/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 13.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бунін Є.О., м. Дворічна, повний текст складено 18.03.19 року по справі № 618/100/19

за позовом ОСОБА_1

до Відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить визнати протиправною і скасувати постанову відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про накладення адміністративного стягнення № 2284 від 16 жовтня 2018 року.

Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 13 березня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Постанову про накладення адміністративного стягнення № 2284 від 16 жовтня 2018 року, складену заступником начальника віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » впс «Тополі» підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 5100,00 (п`ять тисяч сто) гривень скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито.

Харківський прикордонний загін, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вказує , що він не був стороною по справі, участі у справі не приймав, про дату час та місце засідання повідомлений не був, копію рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_3 не отримав. Про існування даного рішення дізнався лише 25.05.19 з реєстрів судових рішень. Вважає зазначену вище постанову суду такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права , оскільки судом не враховано, що відділ прикордонної служби «Тополі» взагалі не має статусу юридичної особи, не є самостійним утворенням (філією або представництвом) яке має право бути відповідачем в суді, на підтвердження чого, інформація що відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є юридичною особою в Єдиних державних реєстрах відсутня. Вважає , що судом винесено рішення до неналежного позивача, який не має процесуальної правоздатності. Зазначає, що ані Харківський прикордонний загін, а ні особа яка винесла постанову про притягнення до адміністративної відповідальності №2284 від 16.10.2018 року не були залучені до розгляду справи. Посилається на те , що Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду 21.12.18 по справі №803/1252/17 зазначив, що у разі якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави задоволення такого позову відсутні. Просить скасувати рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 13.03.19 по справі №618/100/19 та прийняти нове рішення, у відповідності до якої відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав обґрунтування та вимоги апеляційної скарги.

Позивач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає її безпідставною та необґрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню. Вказує , що в оскаржуваній постанові у відповідній графі «найменування підрозділу органу охорони державного кордону» зазначено саме Відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Тобто органом, який прийняв оскаржувану постанову є саме ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Зазначає, що оскаржувана постанова не містить жодного посилання про те, що вона прийнята Харківським прикордонним загоном. Жодного слова про належність ВПС «Тополі» до Харківського прикордонного загону оскаржувана постанова також не містить. Також на постанові відсутня печатка Харківського прикордонного загону. Таким чином , позивач із оскаржуваного документу ніяким чином не міг ідентифікувати її, як таку, що прийнята Харківським прикордонним загоном. До постанови не було додано структуру Прикордонної служби України та/чи роз`яснень, що ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » потрібно розуміти як ІНФОРМАЦІЯ_3 . В судовому засіданні був присутній представник ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який вочевидь є посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 (оскільки в апеляційній скарзі наголошує, що ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є його структурною одиницею), однак уповноважений представник жодного слова не зазначив про те, що ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не є належим відповідачем . Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб «Харківський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби» також не зареєстрований як юридична особа, що підтверджується відповідним витягом (додається). За вказаним у апеляційній скарзі кодом ЄДРПОУ у реєстрі рахується Військова частина НОМЕР_1 . Яким чином військова частина співвідноситься з Харківським прикордонним загоном незрозуміло. До апеляційної скарги не додано документів, які б надавали можливість встановити, що Харківський прикордонний загін і військовою частиною НОМЕР_1 . Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 13.03.2019 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав свої заперечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що 03 жовтня 2017 року Управлінням ДМС України у Вінницькій області громадянину Азербайджану ОСОБА_1 видано посвідку на тимчасове проживання на території України серії НОМЕР_2 , з терміном дії 1 (один) рік, дата закінчення строку дії тимчасової посвідки 02 жовтня 2018 року .

ОСОБА_1 в`їхав на територію України 19.02.2018 року через пункт пропуску «Хутір Михайлівський» на підставі посвідки на тимчасове проживання на території України серії НОМЕР_2 .

Після цього, 05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 залишив територію України через пункт пропуску «Могилів-Подільський» і в той же день повернувся до України через той самий пункт пропуску . ОСОБА_1 в`їхав на територію України за своїм паспортом громадянина Азербайджану.

На підставі Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян, яку затверджено постановою КМУ № 1565 від 24 жовтня 2002 року, яка передбачає право громадян Республіки Азербайджан тимчасово перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів. Таким чином, з 05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 мав право перебувати на території України протягом 90 днів впродовж 180 днів.

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 залишив територію України через пункт пропуску «Куп`янськ» .

Під час перетинання кордону, 16 жовтня 2019 року заступник начальника Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби «Тополі» підполковник ОСОБА_2 виніс постанову № 2284, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 5100,00 гривень, у зв`язку з перевищенням терміну перебування в Україні .

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що матеріали справи не містять даних про роз`яснення відповідачем під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності процесуальних прав, передбачених ст. 268 КУпАП, в тому числі щодо користування юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, не з`ясовано чи володіє громадянин Азербайджану українською мовою, чи зрозумілі йому факти і обставини, викладені у постанові, чи бажає він залучити перекладача для участі у справі. Зазначені обставини суд вважає грубим порушенням конституційних та процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому , колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 222- 1 КУпАП органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього .

Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:

начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники;

інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

Уповноважені посадові особи органів Державної прикордонної служби України можуть стягувати накладені ними штрафи незалежно від їх розміру в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон, контрольних пунктах в`їзду-виїзду та місцях їх дислокації виключно за допомогою безготівкових платіжних терміналів.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має таку загальну структуру:

-центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону;

-територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону;

-Морська охорона, яка складається із загонів морської охорони;

-органи охорони державного кордону - прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти, авіаційні частини;

-розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, органи охорони державного кордону та інші органи, зазначені у частині першій цієї статті, є юридичними особами, мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в банках, у тому числі в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 10 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» органи охорони державного кордону безпосередньо виконують поставлені перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України.

Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів.

До складу прикордонного загону можуть входити прикордонні комендатури, відділи прикордонної служби, прикордонні застави, контрольно-пропускні пункти, відділення прикордонного контролю.

Відповідно до п.2 Положення про відділ прикордонної служби Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом МВС України №311 від 15.04.16, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 719/28849 відділ прикордонної служби є основним підрозділом прикордонного загону.

Відповідно до пп. 14. П. 4 Положення про Адміністрацію державної прикордонної служби України адміністрація установлює дійсні та умовні найменування органів Держприкордонслужби України.

Так згідно наказу Адміністрацію державної прикордонної служби України від 11.08.2003 №016 затверджено Перелік дійсних та умовних найменувань відповідно до якого Харківський прикордонний загін та військова частина НОМЕР_1 є одним і тим же органом.

Харківський прикордонний загін здійснює прикордонний контроль та пропуск осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна в 20 установлених пунктах пропуску (контролю) через державний кордон, серед яких відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Таким чином, Харківський прикордонний загін мав бути належним відповідачем у даній справі.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Отже, у даному випадку суд першої інстанції повинен був за правилами статті 48 КАС України здійснити заміну первинного відповідача на належного, залучити до участі у справі співвідповідача або, у разі наявності заперечень позивача, залучити як другого відповідача.

Однак , суд першої інстанції при розгляді даного позову не дотримався вимог ст. 48 КАС України .

Аналіз статті 48 КАС України, що встановлює правила заміни неналежної сторони дає підстави для висновку, що заміна неналежного відповідача, або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції.

Оскільки стаття 48 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.

Можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.

Враховуючи, що відділ прикордонної служби «Тополі» не є належним відповідачем у справі, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну, або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що, у даному випадку, слід відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного органу, у зв`язку з чим доводи сторін по суті спору не впливають на вирішення цієї справи.

З огляду на викладене , апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, як таке, що постановлене за участю неналежного відповідача та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.

Вищезазначені заперечення представника позивача стосовно правомірності визначення відповідачем у справі саме ВПС «Тополі» не знайшли свого підтвердження при розгляді у суді апеляційної інстанції та не впливають на рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 13.03.2019 року по справі № 618/100/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош