Справа № 420/294/19
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/294/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Музики І.О.,

за участі позивача ОСОБА_1

за участі представника позивача Рибака А.В. (за дорученням),

за участі представника відповідача Кирилова М.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним рішення від 19.09.2018 року, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, за результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати рішення комісії Одеського обласного військового комісаріату від 19 вересня 2018 року щодо повернення документів ОСОБА_1 в Доброславський районний військовий комісаріат без розгляду відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» протиправним;

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 переглянути рішення (протокол № 7) засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій та прийняти нове рішення,ю яким надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій Чехословаччини.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що у період з 15.05.1968 року до 28.05.1970 року ін. проходив військову службу. Крім того, відповідно до довідки Центрального архіву МО РФ від 02.04.2012 року позивач проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 (до жовтня 1968 року військова частина НОМЕР_2 ) в період з 25.11.1968 року наказ № 306 (прибув з військової частини НОМЕР_3 м. Бердянськ) до 28.05.1970 року наказ № 129, на посаді оператора, у військовому званні «молодший сержант». Відповідно до вказаної довідки, дислокація військової частини польова пошта НОМЕР_1 з 17.10.1968 року до грудня 1988 року здійснювалася на території Чехословаччини. За відмінне виконання завдання всьому особовому складу, який брав участь у виконання інтернаціонального обов`язку, Наказом Міністра оборони СРСР № 242 від 17.10.1968 року оголошено подяку, що підтверджується Анкетою-запитом на підтвердження служби, участі в бойових діях та інших даних на військовослужбовця офіцерського, рядового і сержантського складу, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 11.01.2012 року № 23. Позивач вказує, що він був нагороджений грамотою командиром в/ч польова пошта НОМЕР_1 28.05.1970 року, яка на той час дислокувалася на території Чехословаччини. Вказане, також, підтверджується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 14.08.2012 року позивач звернувся до Суворовського РВК з питанням встановлення статусу «Учасник бойових дій». До заяви позивач додав документи, які містили відомості про проходження військової служби у військовій частині , дислокація якої здійснювалася на території Чехословаччини у період проведення бойових дій. Однак, за наслідками розгляду вказаної заяви, комісією Одеського ОВК з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій було вирішено відмовити у наданні статусу учасника бойових дій з висновком: «Відсутнє архівне підтвердження участі в бойових діях або забезпеченні бойової діяльності військ», що підтверджується протоколом № 8 від 11.09.2012 року. У зв`язку із цим, позивач отримав лист від Суворовського РВК № 291 с/з від 10.10.2012 року. Позивач вважає дане рішення незаконним. У зв`язку із чим, позивач у серпні 2018 року звернувся до Доброславського районного військового комісаріату з метою отримати статус учасника бойових дій. Відповідно до витягу із протоколу № 7 від 19.09.2018 року засіданням комісії Одеського ОВК з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, вирішено повернути документи ОСОБА_1 в Доброславський РВК без розгляду відповідно до статті 8ЗУ «Про звернення громадян». Дане рішення мотивоване тим, що звернення повторне, попереднє звернення є таким, що вирішене по суті. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що порушує його права.

Ухвалою суду від 22.01.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання з розгляду справи по суті на 20.02.2019 року.

Ухвалою суду від 20.02.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, суд, у зв`язку із зміною назви, замінив неналежного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 на належного - Одеський обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

20.02.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, з огляду на який, відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на особистих помилкових припущеннях позивача. 12.09.2018 року з Доброславського РВК до комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшов список-відомість осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , що визнаються учасником бойових дій та отримують посвідчення учасника бойових дій. До зазначеного списку-відомості було додано заяву ОСОБА_3 про визнання його учасником бойових дій у зв`язку із тим, що на його думку, під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 (вона ж в/ч НОМЕР_2 ) приймав участь у бойових діях у Чехословаччині з 25.11.1968 року по 28.05.1970 року. За наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій прийняла рішення про повернення документів ОСОБА_1 в районний військовий комісаріат без розгляду відповідно до ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян». Під час розгляду заяви ОСОБА_1 відповідною комісією було фактично встановлено, що дане звернення фактично є повторним зверненням від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання. Відповідач зазначає, що позивач не надав будь-яких інших документів,окрім тих, які надавалися під час першого звернення у 2012 році, Відповідач, а також, вказує, що заява ОСОБА_1 фактично є зверненням, отже, до такої заяви можуть бути застосовані наслідки, передбачені ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян». Крім цього, відповідач вказує. Що повноваженнями з вирішення питань про визнання учасниками бойових дій наділено саме відповідну комісію військового комісаріату, а Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не наділений повноваженнями ані утворювати таку комісію, ані самостійно розглядати питання про визнання учасниками бойових дій.

20.02.2019 року розгляд справи відкладено до 05.03.2019 року за клопотанням представника позивача для підготовки відповіді на відзив.

05.03.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, з огляду на яку, позивач вважає відзив на адміністративний позов необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства. Так, позивач зазначає, що при розгляду заяви позивача щодо визнання його учасником бойових дій відповідач повинен був керуватися спеціальними нормативно-правовими актами, які регулюють порядок розгляду таких заяв, а саме: ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Положенням. Встановлений порядок розгляду заяв щодо визнання громадян учасниками бойових дій не передбачає можливості повернення таких заяв без розгляду. Також, оскаржуваним рішенням позивачу було фактично відмовлено в задоволенні його вимог, при цьому, не роз`яснено порядок оскарження рішення. Позивач, також, наголошує, що у 2012 році його заяву було розглянуто з порушенням вимог Положення щодо повідомлення особи про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії та не роз`яснено порядок оскарження прийнятого рішення про відмову в задоволенні вимог заявника. Позивач вважав, що для отримання статусу учасника бойових дій, йому потрібно зібрати та надати додаткові матеріали. Такими додатковими матеріалами є показання свідка. Таким чином, заяву позивача до Доброславського районного військового комісаріату неможливо вважати повторним зверненням, оскільки це є доопрацьована заява. Також, позивач зазначає, що комісія обласного військового комісаріату не є самостійним суб`єктом владних повноважень.

05.03.2019 року розгляд справи відкладено до 22.03.2019 року для надання часу представнику відповідача ознайомитися з відповіддю на відзив на адміністративний позов.

22.03.2019 року від представника відповідача надійшли письмові заперечення. З огляду на зміст вказаних заперечень на адміністративний позов, відповідач наголошує, що не є правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_2 та не наділений повноваженнями з розгляду заяв про надання статусу учасника бойових дій та повноважень щодо створення відповідних комісій. Представник відповідача наголошує, що п. 11 Положення, в частині, що передбачає доопрацювання поданих документів, на позивача не поширюється, оскільки стосується лише осіб, які приймали участь у антитерористичній операції у Донецькій та Луганській областях. Крім цього, представник відповідача звертає увагу суду, що виключне перебування особи у державі, де велися бойові дії, за відсутності документів, що підтверджують безпосередню участь у бойових діях, не дає підстав для визнання учасником бойових дій.

Відповідно до ухвали суду від 22.03.2019 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 03.04.2019 року.

Ухвалою суду від 03.04.2019 року, яка занесена до протоколу підготовчого засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 15.04.2019 року.

15.04.2019 року розгляд справи перенесено на 22.04.2019 року у зв`язку із перебування головуючого судді Бжассо Н.В. на лікарняному.

22.04.2019 року розгляд справи перенесено на 07.06.2019 року у зв`язку із перебування головуючого судді Бжассо Н.В. на лікарняному.

Під час судового розгляду справи позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд вислухав думку сторін, розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками справи докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Суд встановив, що 15.08.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського РВК м. Одеси із заявою про направлення його документів до комісії Одеського ОВК щодо встановлення статусу учасника бойових дій , оскільки він приймав участь в бойових діях в Чехословачині з 25.11.1968 року по 20.05.1970 року. До заяви додано: копію паспорта, довідка ЦАМО РФ № 214943 від 22.03.2012 року, почесна грамота в/ч п/п НОМЕР_4 .

За результатами розгляду вказаної заяви, комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняла рішення, оформлене протоколом № 8 від 11.09.2012 року, про відмову позивачу у задоволенні заяви, у зв`язку із відсутністю архівного підтвердження участі в бойових діях або забезпечення бойових дій.

Про вказане рішення позивача повідомлено листом Суворовського РВК м. Одеси № 291 с/з від 10.10.2012 року та роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням, воно може бути оскаржене у судовому порядку згідно з чинним законодавством.

Доказів щодо оскарження вказаного рішення позивач суду не надав.

06.09.2018 року позивач повторно звернувся до Доброславського РВК із заявою про направлення його документів до комісії Одеського ОВК з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій та видачі посвідчення «Учасник бойових дій». В заяві позивач зазначив, що проходив службу на території Чехословакії в складі в/ч НОМЕР_4 з 25.11.1968 року по 28.05.1970 року. До заяви було надано: архівну довідку № 23 від 11.01.2012 року, копія про проходження військової служби, копія паспорта, копія коду, фото 3х4.

За результатом розгляду повторного звернення ОСОБА_1 комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняла рішення, оформлене протоколом № 7 від 19.09.2018 року, про повернення в районний військовий комісаріат без розгляду документів ОСОБА_1 у відповідності до ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян». З огляду на зміст вказаного протоколу, звернення ОСОБА_1 повторно. Попереднє звернення є таким, що вирішено по суті. Рішенням комісії ОСОБА_4 було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій з висновком: «Відсутнє архівне підтвердження участі в бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ» (протокол № 8 від 11.09.2012 року). Нові документи на розгляд комісії не надані.

Правовий статус ветеранів війни визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», котрий забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Пунктом 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України;

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території.

Відповідно до вказаного Переліку Чехо-Словаччину віднесено до держав, на території яких у період з 20 серпня 1968 р. по 01 січня 1969 р. проходили бойові дії.

Відповідно до п.11 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015р. №200 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Положення № 200), комісії зобов`язані: приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; реєструвати заяви в спеціальній книзі обліку; інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії; розглядати внесені на розгляд заяви та інші документи в місячний строк з дня їх отримання; робити запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника; заслуховувати пояснення осіб, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил) або розмінуванні (траленні бойових мін); доводити рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок його оскарження; розглядати документи стосовно надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, а в разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів чи особисто заявнику з метою подальшого доопрацювання; засідання Комісії проводити не рідше одного разу на місяць (за наявності документів).

При цьому, суд наголошує, що з огляду на приписи вказаного пункту Положення № 200, рішення про повернення документів на доопрацювання комісія приймає лише щодо осіб які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

Пунктом 12 Положення № 200 передбачено, що комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі таких документів: заяв громадян або клопотань командирів (начальників); довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою; партизанського квитка; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака За розмінування; грамот, фотографій (оригіналів); газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження; історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів; документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника; документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).

Крім того, підставою для надання статусу учасника бойових дій є такі документи: 1) для військовослужбовців, які були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки: витяг із наказу (по особовому складу) Міністра оборони України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, командувача виду Збройних Сил України відповідно про призначення на посаду в частину, яка перебуває в складі національного контингенту; витяг із відповідного розділу особової справи військовослужбовця про проходження військової служби в складі національного контингенту чи персоналу; довідка про проходження військової служби в складі національного контингенту чи персоналу; 2) для військовослужбовців, які перебували у відрядженні в державах, де в той час велися бойові дії: рішення Міністра оборони України або начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України про відрядження; витяг із наказу (по стройовій частині) відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження; копії посвідчень про відрядження з відповідними відмітками про вибуття та прибуття.

Згідно з п. 13 Положення № 200, за відсутності в заявника через незалежні від нього причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником в одній військовій частині (установі, закладі) та визнані учасниками бойових дій, інвалідами війни за цей період.

Відповідно до п. п. 17,18 Положення № 200, засідання Комісії вважається правомочним, якщо на ньому присутні не менш як дві третини її складу.

Комісія приймає рішення у місячний строк з дня надходження документів. Рішення приймається відкритим голосуванням більшістю голосів її членів, присутніх на засіданні.

У разі відсутності Голови Комісії на засіданні за його рішенням головує заступник.

Рішення Комісії оформлюється протоколом.

Суд зазначає, що дійсно наведені приписи Положення № 200 не передбачають повноважень комісії повертати заяви осіб з наданими документами для отримання статусу учасника бойових дій без розгляду та не містять заборон щодо повторного звернення особи із такою заявою.

Проте, п. 14 Положення № 200 передбачає, що у разі відмови Комісією в наданні статусу учасника бойових дій особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, питання про надання такій особі зазначеного статусу може повторно вноситися на розгляд відповідної Комісії за рішенням Міністра оборони України.

Тобто, суд зазначає, що відносно осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, питання про надання таким особам зазначеного статусу у разі відмови комісії може повторно вноситися на розгляд відповідної комісії за рішенням Міністра оборони України. Таким чином, норми Положення № 200, містять певні обмеження щодо повторного звернення із таким самим питанням, щодо однієї і тієї ж особи до комісії.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 1 ЗУ «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 3 ЗУ «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Тобто, суд наголошує, що дія ЗУ «Про звернення громадян», поширюється, у тому числі, на клопотання осіб з проханням про визнання за ними відповідного статусу.

Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян», не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Отже, на думку суду, заява позивача від 06.09.2018 року про надання йому статусу учасника бойових дій є зверненням особи в розумінні ЗУ «Про звернення громадян», яке розглядається у визначеному Положенням № 200 порядку.

При цьому, суд зауважує, що не приймає до уваги доводи позивача, що звернення було відмінним від попереднього звернення та доопрацьоване, а саме: надано додаткові документи, показання свідка, оскільки, по-перше, посилання у додатках до заяви на показання свідка відсутні; по-друге, наявні в матеріалах справи показання ОСОБА_2 датовані 14.01.2019 року, а позивач звернувся із заявою до відповідача 06.09.2018 року, тобто на чотири місяці раніше.

Проте, оскільки Положення № 200, не передбачає порядок розгляду одних і тих самих заяв, які надійшли від одних і тих самих осіб, з однаковим пакетом документів, за умови первинного вирішення таких заяв по суті, суд робить висновок, що в цій частині до таких заяв (звернень) можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян», оскільки комісія Одеського ОВК у 2012 році вже розглянула питання про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій на підставі таких самих документів, що були надані повторно у 2018 році.

Інших додаткових документів при повторному зверненні до комісії ОСОБА_1 не надавав, що підтверджується наявними в матеріалах доказами.

Таким чином, суд робить висновок, що комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 правомірно прийняла рішення про повернення документів ОСОБА_1 без розгляду, оскільки позивач при повторному зверненні не надав будь-яких додаткових документів.

Суд зазначає, що за умови надання ОСОБА_1 до повторного звернення будь-яких інших документів, у тому числі й показань свідків, комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 зобов`язана була б розглянути звернення по суті та прийняти відповідне рішення у порядку визначеному п. п. 11, 12 Положення № 200.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов не належить до задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 173-183, 192-228, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним рішення від 19.09.2018 року, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Відповідач Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (адреса: 65044, м. Одеса, вул. Пироговська, будинок 6, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 07.06.2019 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.