Справа № 308/11097/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/2131/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 січня 2019 року у справі № 308/11097/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинення дій, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Фазикош О.В. в м. Ужгороді Закарпатської області 10.01.2019 року, згідно з протоколом судового засідання о 15:33 год., повний текст судового рішення складено 15.01.2019), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинення дій.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 січня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у перерахунку пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків згідно Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-XII) на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.07.2017 року № 4289 про виплачене йому грошове забезпечення за службу в населених пунктах зони відчуження (ЧАЕС зона 3) з 10.11.1986 року по 10.12.1986 року за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 (880 окрема рота хіміків-дозиметристів) за посадою заступник командира роти по політичній чистині.

Зобов`язано Ужгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до довідки Закарпатського обласного військового комісаріату від 26.07.2017 року № 4289 про виплачене йому грошове забезпечення за службу в населених пунктах зони відчуження (ЧАЕС зона 3) з 10.11.1986 року по 10.12.1986 року за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 (880 окрема рота хіміків дозиметристів) за посадою заступник командира роти по політичній чистині з моменту звернення до відповідача 08.08.2017р., враховуючі раніше сплачені суми.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 січня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідачем правомірно відмовлено в перерахунку пенсії позивачу, оскільки подана ОСОБА_1 довідка від 26.07.2017 № 4289 про грошове забезпечення позивача за службу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, з якого призначається пенсія, видана без зазначення документів, які слугували підставою для їх видачі.

В судовому засіданні позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Апелянт, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, правом на участь у розгляді справи не скористався.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга непідлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 02.09.13 року отримує пенсію, призначену по інвалідності в розмірі фактичних збитків згідно Закону № 796-ХІІ з урахуванням норм Постанови Кабінету міністрів України від 23.11.11 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно вкладки № НОМЕР_2 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії серії НОМЕР_3 . Згідно, посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 25.07.2013р. позивачу безстроково було встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

11 грудня 2012 року Протоколом № 1 комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 з визначення даних про грошове забезпечення, одержане особою за службу у зоні відчуження в 1986-1990 роках, вирішила надати довідку про грошове забезпечення, одержане громадянином ОСОБА_1 , за період з 10 листопада 1986 року по 10 грудня 1986 року виконання робіт у зоні відчуження під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС за формою визначеною Міністерством соціальної політики. Підставою прийняття даного рішення комісією були наступні документи: 1. Копія довідки в/ч НОМЕР_1 від 10.12.1986 року № 27/79; 2. Копія посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС сер. НОМЕР_3 ; 3. Копія довідки військової частини НОМЕР_5 про грошове забезпечення за 1986 рік. 4. Копія відповіді на запит в/ч НОМЕР_6 про перебування в зоні та отримане грошове забезпечення.

Дані документи були визнані комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 з визначення даних про грошове забезпечення, одержане особою за службу у зоні відчуження в 1986-1990 роках, достатньою підставою для видачі довідки про грошове забезпечення, одержане громадянином ОСОБА_1 за період з 10 листопада 1986 року по 10 грудня 1986 року виконання робіт у зоні відчуження під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки за основу Комісія взяла дані, надані командиром військової частини НОМЕР_7 , датовані 28.12.1986 роком, про участь майора ОСОБА_1 в ліквідації аварії на ЧАЕС з 10 листопада 1986 року по 10 грудня 1986 року та його грошове забезпечення за цей саме період.

01.02.2017р. позивач звернувся до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про надання йому розрахунку пенсії із вказівкою із яких саме сум та видів грошових виплат йому здійснено нарахування пенсії.

Ужгородське об`єднане управління ПФУ Закарпатської області листом 21.02.17 року надало відповідь, за змістом якої зазначено, що відповідач для розрахунку пенсії врахував період служби у зоні відчуження з 15.11.86 р. по 29.11.86 р в сумі 772,50 крб., яка зазначена у довідці № 2775 від 30.08.2013 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із клопотанням видати довідку для перерахунку пенсії. Закарпатський обласний військовий комісаріат видав довідку № 4289 від 26.07.17 р..

08.08.2017 року позивач звернувся до відповідача для здійснення йому перерахунку пенсії на підставі довідки № 4289 від 26.07.2017 р., виданої Закарпатським обласним військовим комісаріатом,.

Згідно вкладки № 67 до протоколу № 69 від 13.10.2017 року «Про відмову у перерахунку пенсії», виданого відповідачем, вбачається, що комісією прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії по заробітній платі, відповідно до довідки № 4289 від 26.07.2017 р. через відсутність первинних фінансових документів про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період служби в зоні відчуження.

Не погоджуючись з рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, що документи, які перебувають в матеріалах справи, підтверджують перебування позивача у зоні відчуження в період з 10.11.1986 року по 10.12.1986 року та можуть бути підставою для призначення або перерахунку пенсії відповідно до положень Закону № 796-XII.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови пенсійного органу в перерахунку пенсії на підставі наданої позивачем довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження з 10 листопада 1986 року по 10 грудня 1986 року.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі № 796-XII.

Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, який регулює питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком. При цьому документами, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статті 101 Закону України «Про Пенсійне забезпечення», пункту 3 Порядку звернення за призначенням (перерахунком) пенсії органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно з ст. 10 Закону № 796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 5 ст. 11 Закону № 796-ХІІ особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 14 Закону № 796-ХІІ визначення категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій та п.2 цієї статті, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: право на пільги та компенсації, передбачені цим Законом, мають особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями.

Статтею 15 Закону України № 796-ХІІ передбачені підстави для визначення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є період роботи (служби) у зоні відчуження.

Відповідно до ч. 1 статті 15 Закону № 796-ХІІЦ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 15 Закону № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Відповідно до п. 1 ст. 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: - які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів мають право на зменшення пенсійного віку на 10 років.

Згідно з п. 2 частини першої статті 14 Закону № 796-XII статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 надається особам, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів. Ця ж норма повторюється і в пункті 1 частини першої статті 55, що визначає надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на території радіоактивного забруднення. За змістом примітки до цієї статті початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється особам, які постійно проживали або постійно працювали у зоні відчуження у період з моменту аварії до 31 липня 1986 року.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 11 Закону № 796-XII статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи надається особам, «які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії», а пунктом 5 цієї ж статті - особам, «які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів... за межами зони відчуження». Аналогічні норми сформульовано у пункті 3 частини першої, частині другій статті 14, статті 24, пунктах 2, 3, 4 статті 27, пункті 2 статті 55 Закону № 796-ХІІ.

З матеріалів справи встановлено, що позивач брав участь в складі військової частини НОМЕР_1 (зона 3) 30 календарних днів у зоні Чорнобильської катастрофи, що також не заперечується відповідачем, розмір його щомісячного грошового забезпечення складав 345 крб., отримав за період служби в зоні Чорнобильської катастрофи підвищене грошове забезпечення у розмірі 1725 крб., премію в сумі 1035 крб.

Тобто, вказані вище документи підтверджують перебування позивача у зоні відчуження в період з 10.11.1986 року по 10.12.1986 року та підтверджують наявність підстав для розрахунку заробітку для призначення пенсії відповідно до положень Закону № 796-ХІІ.

Щодо покликань відповідача на відсутність первинних документів, які слугували підставою для видачі поданої 08.08.2017р. позивачем довідки № 4289 від 26.07.2017р., виданої Закарпатським обласним військовим комісаріатом про грошове забезпечення, надану для перерахунку пенсії апеляційний суд зазначає, що вказана довідка видана за період з 10 листопада 1986 року по 10 грудня 1986 року відповідно до наданих документів, яка підтверджує те, що позивач отримував підвищене грошове забезпечення в розмірі 1725 крб. (345 крб. з кратністю 5), відповідно до Постанови Ради міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7 «Об условиях оплаты труда с ликвидацией последствий аварии на Чернобыльской АЕС», премію в сумі 1035 крб.

При цьому на зворотній стороні довідки наведений детальний розрахунок зазначеного грошового забезпечення.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до довідки № 4289 від 26.07.2017р., виданої Закарпатським обласним військовим комісаріатом про грошове забезпечення, є протиправними.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у Рішенні «Суханов та Ільченко проти України» (Рішення від 26.09.2014 року) зауважив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном. (п. 34).

Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. (п. 35).

У справі «Трегубенко проти України» (Рішення від 02.11.2004 року, п. 53) Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію (995_004). Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), яке згадувалося вище, параграф 78).

В Рішенні від 20.11.2011 року у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п. 70).

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 січня 2019 року у справі № 308/11097/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, встановлених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 14.06.2019