Справа № 2340/4941/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4941/18 Суддя першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бужак Н.П. та Костюк Л.О.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

представника позивача: - Яременка В.А.,

представника відповідача: - Калюжного А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправним рішення Міністерства оборони України оформлене протоколом засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 111 від 09 листопада 2018 року в частині, якою ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок травми (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок травми (контузії), захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (із захистом Батьківщини) відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу 27.06.2018 року вперше встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з захистом Батьківщини, а тому обмеження передбачені п. 8 Порядку № 975 та ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до нього не застосовуються.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 05.06.2013 року була первинно призначена ІІ група інвалідності, пов`язана із проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 087255.

Згідно з довідкою ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області № Б-666 від 06 серпня 2018 року, у зв`язку із призначенням ІІ групи інвалідності позивач одноразової грошової допомоги, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року № 707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції» не отримував.

В період з 01.08.1994 р. по 07.07.2004 р., з 19.03.2014 р. по 11.03.2015 р. та з 12.03.2015 р. по 09.06.2018 р. позивач проходив службу в Збройних силах України.

Згідно зі свідоцтвом про хворобу № 479-н від 18.05.2018 року, позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням його із військового обліку. Із свідоцтва про обставини травми вбачається, що травми, пов`язані з захистом Батьківщини.

Наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 126 від 09.06.2018 р., капітана ОСОБА_1 , офіцера відділу комплектування та призову (підготовки до військової служби) Черкаського обласного військового комісаріату військової частини НОМЕР_1 звільнено із військової служби у відставку за підпунктом «б» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 125547 від 27.06.2018 року вбачається, що за результатами огляду МСЕК позивачеві встановлено II групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з захистом Батьківщини.
Реалізуючи своє право на соціальний захист позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про отримання одноразової грошової допомоги.

09 листопада 2019 року комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум протоколом № 111 прийняла рішення про відмову позивачеві у призначенні допомоги.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Статтею 16 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, за приписами частини 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 16-3 Закону № 2011-XII Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975).

Схожа соціальна гарантія передбачена і Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII), відповідно до ст. 97 якого, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з ч. 5 ст. 100 Закону Закон № 580-VIII та ч. 7 ст. 16-3 Закону № 2011-XII якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.

Відтак, для правильного вирішення даного спору визначальним є встановлення за нормами якого з наведених законів позивач бажав отримати одноразову грошову допомогу, з урахуванням того, що хвороби, які виявлено у ОСОБА_1 , пов`язані як з участю його в бойових діях при виконанні обов`язків військової служби, так і при проходженні служби в органах внутрішніх справ.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2018 року у справі №366/3493/16-а.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що в спірних правовідносинах має місце первинне звернення позивача за допомогою.

Так, довідкою ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області № Б-666 від 06 серпня 2018 року, підтверджено, що у зв`язку із первинним призначенням ІІ групи інвалідності 05 червня 2013 року, позивач одноразової грошової допомоги не отримував.

Пунктом 8 Порядку № 975 визначено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Аналогічні за змістом приписи містить і ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII.

Аналізуючи наведені норми, на які відповідач посилається як на підставу для відмови позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги, суд апеляційної інстанції робить висновок, про неприпустимість їх застосування, оскільки вони передбачають механізм дій у тому випадку коли допомога вже була призначена.

Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в п.7 рішення Комісії, оформленого протоколом № 111 від 09.11.2018 року відповідачем не наведено.

Відтак, колегія суддів погоджує висновок в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції про наявність права у позивача на спірну грошову допомогу.

При цьому суд зазначає, що встановлення 2 групи інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини є підставами для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі передбаченому частиною першої статті 16-2 Закону № 2011-XII, а саме в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

З приводу твердження апелянта про неможливість судового втручання у його дискреційні повноваження суд зазначає таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі, Міністерство оборони України помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. Правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» заява № 30985/96).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Н.П.Бужак

Л.О.Костюк

Повний текст виготовлено 11 червня 2019 року.