Справа № 810/3976/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3976/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Літвіної Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишневої міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Вишневої міської ради Київської області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 29.03.2018 № 1-01/XXVIII7 в частині відмови у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність,

- зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву від 02.03.2018 № Б-111.2 про надання такого дозволу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про те, що віднесення земельної ділянки за цільовим призначенням до категорії В.02.07 «для іншої житлової забудови» не є перешкодою для виділення земельної ділянки «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що відповідає категорії В.02.01., оскільки спірна земельна ділянка віднесена до земель житлової та громадської забудови, яка включає в себе як категорію В. 02.07 так і категорію В.02.01.

Крім того, позивач вважає, що оскільки ТОВ «ЄВРО 2000» має право та підстави для будівництва на спірній земельний ділянці багатоквартирного житлового будинку, то він (позивач) так само має право на отримання частини спірної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку.

Разом з цим, апелянт звертає увагу суду, що його доводи про відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 вимогам містобудівної документації м. Вишневе ґрунтуються на рішенні Вишневої міської ради від 29.05.2007 та договорі оренди земельної ділянки від 21.06.2007 про передачу земельної площею 10,2516 га, в м. Вишневе по вул. Святошинській в оренду ТОВ «ЄВРО 2000» саме для житлової та громадської забудови.

Відзиву на апеляційну скаргу до суд не надходило.

Учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи явку уповноважених представників до суду не забезпечили, про причини неявки суду не повідомили та будь-яких заяв або клопотань до суду не надали.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 02 березня 2018 року позивач звернувся до Вишневої міської ради Київської області із заявою (вх. № Б-111.2) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за рахунок частини земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована в адміністративних межах м. Вишневе, орієнтовною площею 0,10 га. (а.с. 7, 8, 9).

До вказаної заяви позивачем додано:

- копію паспорта громадянина України,

- копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру,

- довідку про участь в АТО,

- карту м. Вишневе з зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки,

- викопіювання з генплану м. Вишневе з зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Водночас, за результатом розгляду вказаної заяви та документів позивача Вишневою міською радою Київської області 29 березня 2018 року було прийнято рішення № 1-01/XXVIII7-25, яким відмовлено у наданні такого дозволу (а.с. 11, 12).

Підставою для прийняття вказаного рішення стало встановлення відповідачем відсутності належних документів до заяви (клопотання) позивача (у тому числі графічних матеріалів), невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації та відсутністю земель запасу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки індивідуального дачного будівництва та для будівництва індивідуальних гаражів) на території місто Вишневе (згідно додатку).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було правомірно відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки місце розташування об`єкту (земельної ділянки) не відповідає вимогам генерального плану м. Вишневе та іншої містобудівної документації.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Стаття 116 Земельного Кодексу України визначає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так приписами ч. 1 та 2 вказаної норми встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина 7 статті 118 ЗК).

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як було встановлено судом та наголошував відповідач під час судового розгляду даної справи, підставою для прийняття рішення про відмову у наданні відповідного дозволу позивачу слугувало, зокрема, встановлення невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації, а саме - генеральному плану м. Вишневе.

Вирішуючи питання щодо правомірності вказаного рішення суб`єкта владних повноважень та наявності підстав для визнання його протиправним та скасування, колегія суддів зазначає про таке.

Як вже зазначалось, позивач звернувся до відповідача з заявою (клопотанням) про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в адміністративних межах м.Вишневе, орієнтовною площею 0,10 га з кадастровим номером НОМЕР_1 .

Разом з тим, як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними у справі доказами, а саме: викопіюванням з містобудівної документації генерального плану м. Вишневе, затвердженого рішенням Вишневої міської ради від 16.02.2017 № 1-01/ХVІІІ7-8 та викопіювання з містобудівної документації плану зонування м. Вишневе (зонінгу), затвердженого рішенням Вишневої міської ради від 03.07.2014 № 1-01/ХХХІ6-08, вказана земельна ділянка відноситься до зони Р-1 - зони зелених насаджень загального користування.

Отже, з наведеного вбачається, що місце розташування земельної ділянки відносно якої позивач просив дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення йому у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку не відповідає вимогам містобудівної документації м. Вишневе.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність прийнятого відповідачем рішення за наслідком розгляду заяви позивача від 02 березня 2018 року вх. № Б-111.2.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що ТОВ «ЄВРО 2000» має право та підстави для будівництва на спірній земельний ділянці багатоквартирного житлового будинку, а тому він так само має право на отримання частини спірної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, колегія суддів не приймає ці доводи апелянта до уваги, з огляду на наступне.

По-перше правомірність укладеного 21 червня 2007 року між відповідачем (орендодавець) та ТОВ «ЄВРО 2000» (орендар) договору оренди вказаної земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 10,2516 га, а також виконання умов цього Договору та цільове її використання вказаним товариством не є предметом даного спору, а тому колегія суддів не може надавати правової оцінки відповідним обставинам, а саме чи має право та підстави для будівництва на спірній земельний ділянці багатоквартирного житлового будинку ТОВ «ЄВРО 2000».

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до приписів ст. 116 Земельного кодексу Земельні ділянки, які перебувають, зокрема, у користуванні юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Проте, з наявного у матеріалах справи договору оренди вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 перебуває у користуванні ТОВ «ЄВРО 2000» з моменту державної реєстрації цього договору від 21 червня 2007 року строком на 25 років.

Тобто, на даний час спірна земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «ЄВРО 2000» та доказів припинення права користування нею, матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів та не наведено жодних обгрунтованих доводів, які б свідчили про недотримання відповідачем вимог чинного законодавства. Не встановлено судом відповідних обставин і в ході розгляду справи.

У свою чергу, правомірність прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що суб`єкт владних повноважень діяв в межах, порядку та у спосіб, що визначені нормами чинного законодавства. Разом з цим, доводи апелянта не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності до вимог матеріального та процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

Н.М. Літвіна

Повний текст постанови виготовлено 10 червня 2019 року