Справа № 810/3213/16
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3213/16
УХВАЛА

03 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Коротких А.Ю.

Федотов І.В.

при секретарі Мідянці А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області у якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29 червня 2016 року № 78408-13.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2019 року, адміністративний позов задоволено.

До суду надійшли заяви ОСОБА_1 про стягнення з відповідача судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) від 20 травня 2019 року (вх. № 18632 від 23 травня 2019 року) та від 27 травня 2019 року (вх. № 19633 від 30 травня 2019 року).

Надаючи правову оцінку заяві позивача від 20 травня 2019 року (вх. № 18632 від 23 травня 2019 року), колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Обставини, які враховуються судом під час вирішення питання про стягнення судових витрат визначено ст. 134 КАС України.

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, ч. 7 ст. 139 КАС України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З аналізу ст. ст. 134, 139 КАС України вбачається, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2019 року у справі № 826/9047/16.

З матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_1 від 20 травня 2019 року (вх. № 18632 від 23 травня 2019 року) була направлена до суду засобами поштового зв`язку у строк, вказаний ч. 7 ст. 139 КАС України, тобто до початку розгляду справи по суті та до судових дебатів, відповідно підлягає розгляду судом.

03 червня 2019 року від відповідача надійшов відзив на вказану заяву, у якому останній просить суд у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити. Відповідач зазначає, що подана заява є необґрунтованою, а її вимоги є неспіврозмірними з розміром визначеного позивачу податкового зобов`язання. Відповідач стверджує, що позовна заява з її обґрунтуваннями жодним чином не відрізняється від відзиву на апеляційну скаргу, який був поданий позивачем. Крім того, відповідач зазначає, що надані до суду докази для підтвердження вказаних у заяві обставин не засвідчені належним чином, що свідчить про те, що вони не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів здійснення витрат на правничу допомогу.

Надаючи оцінку доводам заяви позивача та наданим на вказану заяву запереченням відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Заява ОСОБА_1 від 20 травня 2019 року про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу обґрунтована тим, що між позивачем та її представником укладено договір про надання правової допомоги від 08 травня 2019 року.

Для підтвердження обґрунтованості здійснення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката позивачем надано до суду копії: договору від 08 травня 2019 року, акту приймання-передачі наданих послуг від 20 травня 2019 року, прибуткового касового ордеру від 20 травня 2019 року № 1-20-05/19 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п.п. 1.2 договору від 08 травня 2019 року адвокатом надаються такі послуги: надання консультацій та роз`яснень з юридичних питань, усних і письмових довідок щодо законодавства, складання документів правового характеру, здійснення представництва інтересів клієнта в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, організаціях будь-якої форми власності, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з п.п. 3.1 договору 08 травня 2019 року, клієнту надається правова допомога, яка полягає в наданні консультацій та роз`яснень з правових питань щодо доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області поданої на рішення суду першої інстанції від 05 вересня 2018 року. Зазначена правова допомога надається в формі усних і письмових консультацій, роз`яснень.

Відповідно до п.п. 3.2 договору від 08 травня 2019 року клієнту також може бути надана інша правова допомога із правом подачі/отримання документів, засвідчення копій документів власним підписом, проставляння на документі власного підпису, оплати рахунків, інших фінансових документів клієнта, вчинення правочинів від імені та в інтересах клієнта з іншими підприємствами, установами, організаціями будь-якої форми власності та підпорядкування, у тому числі, але не виключно, в банківських установах, державних органах, поштових відділеннях тощо.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що вартість наданої адвокатом допомоги у межах даного договору становить - 3200 грн. за кожну годину роботи.

Обсяг та вартість робіт, виконаних у адвокатом вказаний у акті приймання-передачі наданих послуг від 20 травня 2019 року (вх. № 18632 від 23 травня 2019 року) та становить 32000 грн. за 10 год. роботи адвоката.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, адвокат, який зі слів позивача надавав їй усні та письмові консультації та склав і оформив відзив на апеляційну скаргу, як і сама ОСОБА_1 не приймали участі у судових засіданнях суду апеляційної інстанції, не знайомились з матеріалами справи та не надавали у суді апеляційної інстанції по цій справі будь-яких письмових пояснень або доказів.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції додаткові докази або пояснення від учасників справи не витребовувались.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Предметом доказування у цій справі була наявність або відсутність права податкового органу на прийняття податкового повідомлення-рішення та визначення позивачу суми транспортного податку за 2016 рік у розмірі 25000 грн. У зв`язку з чим суду необхідно було з`ясувати на підставі яких документів належний позивачу транспортний засіб було віднесено до об`єктів оподаткування.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає що позивачем не доведено обґрунтованості понесених ним витрат на надання правової допомоги.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що відзив на апеляційну скаргу аналогічний за змістом до позовної заяви. Відтак, позивачем не доведено факту витрачання на його написання адвокатом трьох годин роботи.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано до суду належних та достатніх у розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України доказів здійснення з особою, яка надавала правничу допомогу, розрахунку за надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи в якості документу, підтверджуючого сплату витрат на правову допомогу позивачем надано до суду копію прибуткового касового ордеру від 20 травня 2019 року № 1-20-05/19. Будь-яких інших документів для підтвердження здійснених витрат позивачем не надано.

В свою чергу, порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами регулює Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 (далі - Положення № 148).

Відповідно до пп. 11 п. 3 Положення № 148 касові документи - документи (касові ордери та відомості на виплату готівки, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку.

Згідно з п. 23 та п. 25 Положення № 148 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки. Приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.

Відповідно до 33 Положення № 148 прибуткові касові ордери реєструються бухгалтером у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів.

Здійснення таких дій є обов`язковим для визначення податковим органом об`єкту оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, які здійснюють незалежну професійну діяльність.

Як зазначено у листі - роз`яснені Державної фіскальної служби від 21 березня 2017 року № 3782/К/99-99-13-02-03-14 порядок оподаткування доходів фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, встановлено ст. 178 Податкового кодексу України, відповідно до якої з доходів, отриманих такими особами, сплачується податок на доходи фізичних осіб.

Зокрема, відповідно до п. 178.6 ст. 178 Податкового кодексу України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності. Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Згідно з пп. 18 п. 3 Положення № 148 оприбуткування готівки - проведення суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі / книзі обліку доходів і витрат / книзі обліку доходів / фіскальному звітному чеку / розрахунковій квитанції.

З аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до суду повинні бути надані докази сплати таких витрат саме позивачем та оприбуткування таких коштів особою, якій вони сплачені.

У відповідності до вимог п. 23 та п. 25 Положення № 148 про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства.

Однак, копії такої квитанції до суду позивачем не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що прибутковий касовий ордер у відповідності до вимог п. 33 Положення № 148 реєструються у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів.

Проте, копії такого журналу до суду не надано.

Вказані вище обставини свідчать про те, що позивачем не підтверджено здійснення нею оплати послуг, які були обумовлені договором від 08 травня 2019 року.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 20 травня 2019 року про стягнення судових витрат (вх. № 18632 від 23 травня 2019 року) належить відмовити.

Стосовно ж заяви від 27 травня 2019 року (вх. № 19633 від 30 травня 2019 року) про стягнення судових витрат по справі № 810/3213/16, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже зазначалось раніше, згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Заява позивача від 27 травня 2019 року (вх. № 19633 від 30 травня 2019 року) подана до суду після закінчення строків, вказаних у ч. 7 ст. 139 КАС України. У зазначеній частині витрат на правничу допомогу позивачем не надавалась до суду визначена ч. 3 ст. 139 КАС України та ч. 1 ст. 167 КАС України заява.

При цьому, заява позивача від 20 травня 2019 року не містила відомостей або клопотань про здійснення позивачем додаткових витрат, пов`язаних з розглядом справи про які зазначено у заяві від 27 травня 2019 року.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про розподіл судових витрат від 27 травня 2019 року підлягає залишенню без розгляду.

22 травня 2019 року за вх. № 18375 до суду надійшло електронне повідомлення від ОСОБА_1 в якому позивач просила суд здійснювати розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника. Також позивач зазначила про свій намір сплатити судові витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

А тому, зазначене електронне повідомлення не може бути розцінене судом як подання до суду заяви про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 139 КАС України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 20 травня 2019 року (вх. № 18632 від 23 травня 2019 року) про стягнення судових витрат - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 від 27 травня 2019 року (вх. № 19633 від 30 травня 2019 року) про стягнення судових витрат по справі № 810/3213/16 залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов

Повний текст ухвали виготовлено 10 червня 2019 року.