Справа № 420/5395/18
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5395/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.,

За участю секретаря Макаренко А.І.,

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 ,

Від відповідачів: Яценко Ю.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошового забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:
17.10.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просив суд:

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 суми невиплаченого грошового забезпечення у розмірі 41015,95 грн., виплати за невикористану відпустку 4479,37 грн.; виплати на оздоровлення 12216,49 грн.; матеріальної допомоги 12216,49 грн.; надбавки за участь у АТО 13500,00 грн.; грошової компенсації за неотримане речове майно 14091,10 грн.; щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби 1491,63 грн.; надбавки за особливості проходження служби 140 489,64 грн.; виплати у рахунок надбавки за вислугу років 3835,00 грн., що разом складає 243335,67 грн.;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі 62000,00 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків шляхом надання до суду позовної заяви приведеної у відповідність до ч.5 ст.160 КАС України з зазначенням засобів зв`язку позивача, адреси електронної пошти учасників справи та шляхом надання копії доданих до позовної заяви документів (копії наказу №239 від 19.12.2017 року) відповідно до переліку додатків та кількості учасників справи.

21.11.2018 року за вх..№35636/18 від позивача надійшла заява на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року, чим усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено перше судове засідання на 18.12.2018 року.

18.12.2018 року від позивача надійшла заява про відкладення судового засідання у справі у зв`язку із необхідністю повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Клопотання позивача судом було задоволено, а судове засідання, призначене на 18.12.2018 року, було відкладено на 21.01.2019 року.

У судовому засіданні 21.01.2019 року судом було запропоновано позивачу надати письмові докази та для цього усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву у судовому засіданні до 28.01.2019 року.

25.01.2019 року за вх..№2935/19 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просить суд:

Стягнути суми невиплаченого грошового забезпечення у розмірі 41319,35 грн., виплати за невикористану відпустку 18540,95 грн.; виплати на оздоровлення 12360,63 грн.; матеріальної допомоги 12360,63 грн.; надбавки за участь у АТО 13500,00 грн.; грошової компенсації за неотримане речове майно 14091,10 грн.; щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби 1491,63 грн; одноразової грошової допомоги при звільненні 142147,25 грн.; виплати у рахунок надбавки за вислугу років 3835,00 грн., що разом складає 259646,54 грн.;

Стягнути суму моральної шкоди у розмірі 62000 грн.;

Зобов`язати кадрові органи перерахувати вислугу років, надати відповідний наказ та внести зміни в грошовий атестат згідно Наказу МОУ №260 від 11.06.2008 року.

28.01.2019 року за вх..№ЕП/651/19 від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції у зв`язку із неможливістю прибуття у судове засідання до міста Одеси та бажанням приймати участь у судових засіданнях.

У судовому засіданні 28.01.2019 року позивачем було заявлено клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у зв`язку із необхідністю надання додаткових доказів та пояснень.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено та вирішено проводити розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.

Крім цього, клопотання представника в/ч НОМЕР_1 про розгляд справи №420/5395/18 в режимі відеоконференції задоволено та призначено підготовче засідання на 11.02.2018 року в режимі відеоконференції, в якому прийматиме участь представник військової частини НОМЕР_1 , в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду (49005, м. Дніпро, вул. Академіка Чекмарьова,5). Доручено Дніпропетровському окружному адміністративному суду забезпечити проведення відеоконференції 11.02.2018 року по справі №420/5395/18.

28.01.2018 року за вх..№ЕП/652/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

29.01.2019 року за вх..№ЕП/736/19 від представника відповідача надійшли докази відправки відзиву на позовну заяву позивачу.

04.02.2019 року за вх..№3910/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву засобами поштового зв`язку.

11.02.2019 року за вх..№ЕП/1092/19 від представника відповідача надійшли письмові пояснення.

У судовому засіданні 11.02.2019 року судом прийнято та приєднано до матеріалів справи заяву про уточнення позовних вимог. Усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, було оголошено перерву у підготовчому засіданні для отримання відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив до 25.02.2019 року.

12.02.2019 року за вх..№5034/19 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, однак заява не підписана позивачем.

25.02.2019 року за вх..№6836/19 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки відповіді на відзив.

З урахуванням заявленого позивачем клопотання та неможливості проведення судового засідання 25.02.2019 року у режимі відеоконференції у зв`язку із відсутністю з`єднання з Дніпропетровським окружним адміністративним судом, судове засідання було відкладено на 18.03.2019 року.

25.02.2019 року за вх..№6910/19 від позивача надійшли письмові пояснення до справи.

25.02.2019 року за вх..№ЕП/1486/19 від представника відповідача надійшли документи на підтвердження повноважень.

27.02.2019 року за вх..№7202/19 від представника відповідача надійшов уточнений відзив із додатковим обґрунтуванням позиції Військової частини НОМЕР_1 .

04.03.2019 року за вх..№7648/19 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, яка була оформлена у відповідності до приписів Кодексу адміністративного судочинства України.

18.03.2019 року за вх..№9667/19 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15.04.2019 року.

10.04.2019 року за вх..№13052/19 від позивача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи доказів відправлення процесуальних заяв у справі на адресу відповідача.

Судове засідання, призначене на 15.04.2019 року, було відкладене на 14.05.2019 року у зв`язку із перебуванням судді Аракелян М.М. на лікарняному.

У судовому засіданні 14.05.2019 року позивач заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи судової практики Верховного Суду з категорії справ, що розглядається. Крім цього, усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву у судовому засіданні у зв`язку із спливом часу відеоконференції до 29.05.2019 року.

У судовому засіданні 29.05.2019 року усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву у судовому засіданні для підготовки до судових дебатів до 05.06.2019 року.

У судове засідання 05.06.2019 року сторони з`явились.

В обґрунтування позову, у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях по справі позивач зазначав, що 17.08.2014 року його було призвано по частковій мобілізації на військову службу. Наприкінці 2017 року позивача було звільнено з військової служби у відставку, а 16.04.2018 року визнано таким, що здав справи та посаду. Однак, разом з цим, позивачеві не виплачені належні йому виплати, які, на думку позивача, підлягають обов`язковій сплаті. Крім цього, виплати визначені у грошовому атестаті позивача, тому останній не вбачає жодних обґрунтованих підстав затримки такої виплати. Позивач вважає, що відповідачем порушено норми Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260. У зв`язку із цим, з урахуванням наданих до суду уточнень позовних вимог, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.

28.01.2018 року за вх..№ЕП/652/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, а також до суду було надано уточнений відзив на позов із розширеним обґрунтуванням власної позиції. Так, представник відповідача наголошує, що позов не підлягає задоволенню. Аналізуючи окремі види заявлених позивачем виплат, представник відповідача акцентує увагу, що грошове забезпечення у визначеній належним чином сумі виплачено позивачу, окремі види виплат взагалі законодавством не передбачені, а деякі дійсно нараховані, проте з об`єктивних причин не сплачені Військовою частиною НОМЕР_1 . У будь-якому разі, на думку представника відповідача, відсутня протиправність у вчинених діях, відповідач діяв у відповідності до чинних приписів законодавства України, у зв`язку із чим позов задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем та з 01.08.1974 року проходив військову службу (а.с. 9).

20.12.2006 року позивача було знято з військового обліку за віком (а.с. 14), а 13.08.2014 року поновлено на військовому обліку за власним бажанням.

Згідно довідки Білгород-Дністровського об`єднаного міського військового комісаріату від 04.09.2014 року №534 позивача з 17.08.2014 року призвано по частковій мобілізації на військову службу (а.с. 12).

26.10.2017 року, згідно Виписного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №14905 стосовно позивача встановлені захворювання, пов`язані із проходженням військової служби (а.с. 16). Аналогічні факти підтверджуються свідоцтвом про хворобу №1461 (а.с.17-18), де, зокрема, визначено, що позивач є обмежено придатним до військової служби.

Згідно Наказу Командира Військової частини НОМЕР_2 №239 від 19.12.2017 року капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за віком (а.с.19).

Разом з тим, Наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 №14 від 11.01.2018 року капітан ОСОБА_1 вважається таким, що прибув до складу сил та засобів оперативно-технічного угруповання «Донецьк» (а.с.20).

Згідно наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 №106 від 13.04.2018 року капітан ОСОБА_1 вважається таким, що вибув зі складу сил та засобів оперативно-технічного угруповання «Донецьк» (а.с.21).

Згідно наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 №108 від 16.04.2018 року капітан ОСОБА_1 вважається таким, що здав справи та посаду 16 квітня 2018 року та вибув з пункту постійної дислокації (а.с. 22). Крім цього, зазначеним наказом визначено:

«виплатити грошову компенсацію за 8 діб невикористаної основної щорічної відпустки за 2018 рік пропорційно прослуженому часу;

виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік;

виплатити матеріальну допомогу за 2018 рік для вирішення соціально-побутових питань; виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 14091,10грн.

виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 64% від посадового окладу начальника електротехнічної служби з 01 квітня по 16 квітня;

виплатити винагороду за безпосередню участь в АТО виходячи з розрахунку 4500 грн. з 01 квітня по 13 квітня 2018 року;

виплатити надбавку за особливості проходження служби з 01 квітня по 16 квітня 2018».

Однак, як зазначає позивач, належних витрат ним отримано не було, у зв`язку із чим він і звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Правовідносини з питань проходження (звільнення) з військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 N 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", від 20.12.91 N 2011-XII (далі - Закон №2011-XII), Статутом внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженим Законом України від 24.03.99 №548-XIV, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 (далі - Інструкція №260) (яка була чинна на момент правовідносин, що досліджуються судом), а також Кодексом законів про працю України в частині, що не врегульовані вищевказаним законодавством.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд наголошує, що позовні вимоги, за якими суд розглядає дану справу, включають в себе окремі види виплат, порядок нарахування та підстави для встановлення яких визначені різними нормами. Таким чином, для правильного вирішення спору суду необхідно дослідити правомірність встановлення або невстановлення того чи іншого виду виплати окремо, після чого, узагальнюючи наявні висновки суду, остаточно вирішити спір по суті та визначивши необхідність задоволення позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди.

Перш за все, суд, досліджуючи питання щодо виплати грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №1294 від 07.11.2007 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно п.37.1.1 Інструкції №260 особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням пункту 37.2 цієї Інструкції).

Пунктом 37.2 Інструкції №260 встановлено, що особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що перебувають до дня одержання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби на лікуванні в лікарняному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, грошове забезпечення виплачується до дня повернення до місця служби включно, але не більше загального терміну перебування на лікуванні в лікарняних закладах чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, визначеного пунктом 10.1 розділу X цієї Інструкції, а тим, які перебувають у щорічній основній чи додатковій відпустці (зі збереженням грошового забезпечення), грошове забезпечення виплачується до дня закінчення відпустки включно.

Таким чином, з аналізу зазначених норм вбачається, що за загальним правилом для виплати грошового забезпечення у разі звільнення встановлено строк виплати 1 місяць. Разом з тим, Інструкцією передбачено особливі випадки, при яких виплата здійснюється 2 місяці та строк виплати якої може бути продовжено, проте такі випадки чітко встановлені. Підстава звільнення у правовідносинах, що досліджуються судом у даній справі, а саме звільнення у відставку за віком, не є особливою, а тому до неї застосовуються положення пункту 37.1.1.

Представником відповідача було надано до суду калькуляції виплаченого грошового забезпечення на місяць, наступним за днем звільнення, яке складає 8850,70 грн. (а.с. 155). Згідно Відомості розподілу витрат від 13.02.2018 року позивач отримав зазначену суму (а.с.167-168). Це також підтверджується випискою з банку (а.с.66).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем було дотримано порядок виплати грошового забезпечення, у зв`язку із чим позовна вимога щодо стягнення суми невиплаченого грошового забезпечення у розмірі 41319,35 грн. задоволенню не підлягає.

По-друге, позивачем заявлено позовну вимогу щодо стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні 142147,25 грн., з приводу якої суд зазначає наступне.

Згідно п.38.1, 38.2 Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З аналізу зазначених норм вбачаються підстави надання такої одноразової виплати, серед яких звільнення за віком не значиться. Разом з тим, у Наказі №108 від 16.04.2018 року такий вид виплати не передбачено, а доказів оскарження цього Наказу позивачем не надано. Таким чином, відповідач обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав здійснення цього виду виплат при звільненні, що фактично позивачем і не заперечувалось при прийнятті Наказу №108 від 16.04.2018 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні 142147,25 грн. також не підлягає задоволенню.

По-третє, позивач заявлено позовну вимогу щодо стягнення суми виплати у рахунок надбавки за вислугу років 3835,00 грн.

Суд зазначає, що згідно Розділу XXXVII. Правила виплати військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби Інструкції №260 поняття вислуга років використовуються як складовий елемент для визначення суми грошового забезпечення.

Така виплата як «надбавка за вислугу років» не надається особам при звільненні їх з військової служби за віком. Разом з тим, при нарахуванні суми грошового забезпечення до неї включається набавка за вислугу років. Так, згідно калькуляцій, наданих представником відповідача, позивачу була дійсно нарахована надбавка за вислугу років (а.с. 156) при нарахуванні суми грошового забезпечення за січень місяць 2018 року.

В наказі №108 такий вид виплати не значиться, отже позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає, що позовна вимога про стягнення суми виплати у рахунок надбавки за вислугу років 3835,00 грн. також не підлягає задоволенню.

Крім цього, аналізуючи наступні позовні вимоги, суд дійшов висновку про їх часткове задоволення у зв`язку із наступним.

Беручи до уваги розгалуженість нормативно-правового регулювання сфери соціального захисту військовослужбовців, а також необхідність урахування всіх положень норм чинного законодавства, матеріально правову основу для розгляду даної справи судом буде систематизовано наступним чином:

1.Нормативно правова база щодо грошової компенсацію за невикористану відпустку:

Згідно положень ст. 12 Закону N 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. Відтак, право на одержання винагороди за працю захищається законом, зокрема Конституцією України.

Відповідно до частини першої-другої ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року.

В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

За правилами абзаців першого та другого частини двадцятої ст. 10-1 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, надається відпустка з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби у році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки в межах України у порядку, встановленому пунктом 14 цієї статті.

У рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

Отже, у разі звільнення військовослужбовця, який проходить військову службу за мобілізацією передбачена виплата компенсації щодо всіх невикористаних днів щорічної основної відпустки.

2.Нормативно-правова база щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення:

Згідно з п. 30.1 Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 30.2 Інструкції №260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

За правилами п. 30.3 Інструкції №260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

3.Нормативно-правова база щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань:

Підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №1294 від 07.11.2007 (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

У той же час, згідно п. 2 Преамбули вказаної Постанови №1294 від 07.11.2007 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань передбачена розділом XXXIII "Правила виплати матеріальної допомоги" Інструкції №260.

Відповідно до п. 33.1, п. 33.2, п. 33.3 Інструкції N 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.

4.Нормативно-правова база щодо виплати винагороди за безпосередню участь в АТО:

Згідно Розділу ІІ Інструкції про розміри і порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №67 від 10.02.2016 року Розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду у граничних розмірах на місяць визначено у додатку 1 до цієї Інструкції.

Розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.

Винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.

Розмір винагороди визначається залежно від місць виконання завдань.

Підтвердженням залучення до участі в заходах ЗНБО чи в АТО є витяг із наказу органу військового управління (штабу операції ОС чи штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання) про включення військовослужбовця до складу (виключення зі складу) сил та засобів, що беруть безпосередню участь в заходах ЗНБО чи в АТО (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України, які ведуть оперативну (військову, спеціальну) розвідку на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ) та не перебувають у підпорядкуванні керівництва штабу операції ОС чи штабу АТО, облік яких здійснюється окремо).

5. Нормативно-правова база щодо виплати щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби та надбавки за особливості проходження служби:

Згідно п.31.1 31.4 Інструкції №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби.

Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Преміювання здійснюється згідно з інструкцією про преміювання військовослужбовців, яка розробляється у військових частинах виходячи зі специфіки та особливостей виконання завдань конкретної військової частини і затверджується вищим командуванням. Конкретні показники позбавлення військовослужбовців премії повністю або частково встановлюються в межах випадків, передбачених пунктом 31.5 цієї Інструкції.

Розміри премії, але не менше 10 відсотків посадових окладів, установлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження служби.

Для визначення розміру премії враховуються:

норми грошового забезпечення відповідно до законодавства;

спискова чисельність військовослужбовців.

Орієнтовна спискова чисельність військовослужбовців у розрізі бюджетних програм та категорій особового складу визначається Генеральним штабом Збройних Сил України за станом на початок року та за кожен місяць року та доводиться до відома Департаменту фінансів Міністерства оборони України протягом тижня після затвердження Державного бюджету України на відповідний рік.

Протягом року залежно від стану використання фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, розмір премії може бути переглянутий.

Преміювання здійснюється в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого для військової частини в кошторисі.

Виплата премії військовослужбовцям здійснюється щомісяця за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини (командирам військових частин - наказу вищих командирів (начальників)), який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання.

6. Нормативно-правова база щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно:

Згідно Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою КМУ №178 від 16.03.2016 року, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

звільнення з військової служби;

загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Аналізуючи наведені положення чинного на момент досліджуваних правовідносин законодавства України, суд зазначає, що, з урахуванням принципу пропорційності, відповідачем було належним чином досліджено матеріально-правову базу, якою встановлюються порядок та підстави нарахування сум належних позивачу виплат у зв`язку зі звільненням з військової служби за віком. Більш того, цей результат є належним чином оформленим, про що свідчить Наказ Командира Військової частини НОМЕР_1 №108 від 16.04.2018 року. У Наказі чітко визначені види грошового забезпечення, які необхідно виплатити позивачу з урахуванням строків, за які їх нараховано, проте не зазначено належних до виплати сум.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці пов`язує визначення ефективного судового захисту саме з відповідним змістом заявлених позовних вимог, тобто з визначенням належного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів особи.

Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем здійснено визначення в Наказі видів виплат, які підлягають нарахуванню позивачу. Разом з тим, відсутній факт виплати належних позивачу сум, та взагалі не надано доказів проведення відповідних розрахунків їх розміру при звільненні позивача.

У Наказі №108 від 16.04.2018 року чітко визначено розмір грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 14091 (чотирнадцять тисяч дев`яносто одна) грн., який підлягає сплаті позивачу. Більш того, відповідачем у відзиві на позов також визнано факт того, що така сума підлягає виплаті, однак виплата не відбулась. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 14091 (чотирнадцять тисяч дев`яносто одна) грн. грошової компенсації за неотримане речове майно.

Суд вважає неможливим визначення конкретних сум виплат, які підлягають виплаті. На думку суду, для належного відновлення прав позивача з урахуванням засад адміністративного судочинства та принципу верховенства права суд має забезпечити реалізацію акту, на основі якого відповідачем визначено види нарахувань, у зв`язку із чим в цій частині суд задовольняє позов частково, зобов`язуючи відповідача нарахувати та виплатити визначені наказом види виплат.

Крім цього, позивачем заявлено позовну вимогу щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на його користь 62000 гривень моральної шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.1 Протоколу №1 до вказаної Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Борги розглядаються у сенсі поняття власності, яке міститься у ч.1 ст.1 Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права і, таким чином, як власність.

Відповідно до пункту d Декларації про майбутнє Європейського суду з прав людини від 26.04.2011 р.: Установити і зробити передбачуваними для всіх сторін публічні правила стосовно застосування статті 41 Конвенції, включаючи рівень справедливого відшкодування, котрого слід очікувати за різних обставин.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року була підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Законом України від 9 лютого 2006 року № 3436-IVдо офіційного тексту та назви Конвенції були внесені зміни та застосований новий переклад. Згідно з пунктом 3 статті 59 Конвенції для тих держав, які підписали цю Конвенцію і які ратифікуватимуть її після набрання нею чинності, Конвенція набирає чинності з дня здачі на зберігання Генеральному секретарю Ради Європи ратифікаційних грамот. У рішенні Європейського суду від 25 липня 2002 року по справі Совтрансавто-Холдинг проти України 11 вересня 1997 року визначено як дату вступу Конвенції в законну силу щодо України.

Стаття 41 Конвенції проголошує: Якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє законодавство відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткову сатисфакцію, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

При цьому за практикою Європейського суду з прав людини щодо моральної шкоди, Суд вважає, що саме визнання порушення пункту 1 статті 6 Конвенції становить достатню сатисфакцію (Справа Бушемі проти Італії, рішення від 16.09.1999 р.).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003).

З урахуванням суб`єктного складу спірних правовідносин, до застосування підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України.

Згідно з ст.ст. 22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з`ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стосовно розміру моральної шкоди, заподіяної невиплатою Військовою частиною НОМЕР_1 сум за Наказом №108, суд зазначає, що розмір моральної шкоди має визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їхньої тривалості та можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин, як то стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та ділових стосунках, ступінь зниження репутації, час та зусилля, докладені для відновлення попереднього стану, виходячи з принципів розумності, пропорційності (спів розмірності), виваженості та справедливості.

Підсумовуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи та з`ясовуючи питання щодо визначення наявності шкоди взагалі та обов`язку її відшкодування, суд, вважає обґрунтованими та такими, що частково підлягають задоволенню вимоги позивача стосовно відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, яку належить стягнути на користь позивача з Військової частини НОМЕР_1 . Такого висновку суд дійшов, зважаючи на характер правовідносин, тривалість спору та тяжкості моральних страждань і переживань позивача та з урахуванням невчинення у встановлені строки відповідачем покладеного на нього чинним законодавством обов`язку здійснення належних позивачу виплат, що фактично відповідачем не спростовано.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі п. 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI судовий збір за подання адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду позивачем не сплачувався. Доказів здійснення інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, сторонами до суду не надано, а тому у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення суми невиплаченого грошового забезпечення у розмірі 41319,35 грн., виплати за невикористану відпустку 18540,95 грн.; виплати на оздоровлення 12360,63 грн.; матеріальної допомоги 12360,63 грн.; надбавки за участь у АТО 13500,00 грн.; грошової компенсації за неотримане речове майно 14091,10 грн.; щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби 1491,63 грн; надбавки за особливості проходження служби 142147,25 грн.; виплати у рахунок надбавки за вислугу років 3835,00 грн., що разом складає 259646,54 грн.; стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчини дії задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 14091 (чотирнадцять тисяч дев`яносто одна) грн. 00 коп. грошової компенсації за неотримане речове майно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористану відпустку у 2018 році; грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік; матеріальну допомогу за 2018 рік для вирішення соціально-побутових питань; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 64% від посадового окладу начальника електротехнічної служби з 01 квітня по 16 квітня 2018 року; винагороду за безпосередню участь в АТО виходячи з розрахунку 4500 грн. з 01 квітня по 13 квітня 2018 року; надбавку за особливості проходження служби з 01 квітня по 16 квітня 2018 року відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2018 року №108.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 25000 (двадцять п`ять тисяч)грн.. 00коп. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 18.06.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.