Справа № 219/1870/19
Суддя: Медінцева Н. М.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/1870/19
Провадження № 2-а/219/53/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.,

при секретареві Волохіній Г.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Семіряжко Артема Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

21 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Семіряжко Артема Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, в якому просить: скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ВР № 329031 від 14 лютого 2019 року, як таку, що винесена з порушенням вимог КУпАП та Конституції України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 14 лютого 2019 року приблизно о 13-00 годині він рухався на автомобілі VOLKSWAGEN LT35, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Лисичанськ по вул. Генерала М. Потапенко, правил дорожнього руху він не порушував. Біля будинку № 285 по вул. Генерала М. Потапенко він був зупинений рядовим поліції Семіряжко Артемом Володимировичем . Підійшовши до нього, поліцейський наказав йому пред`явити документи для перевірки, на що він виконав вимогу працівника поліції та пред`явив йому документи. Поліцейський вніс дані з його водійського посвідчення до бланку постанови та звинуватив його у порушенні правил дорожнього руху, а саме в тому, що він, керуючи транспортним засобом, не ввімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, а саме при повороті праворуч. Але де саме і в який час він здійснив поворот праворуч, поліцейський пояснити йому не зміг та не пред`явив йому жодних доказів його правопорушення. Також рядовий поліції Семіряжко А . В . не відповів йому, чи є у нього достатньо законних повноважень проводити розгляд справи про адміністративне правопорушення та виносити постанову за адресою, вказаною у постанові, оскільки ця адреса не є ані місцем вчинення правопорушення, ані адресою місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення. В свою чергу, він заявив поліцейському, що правил дорожнього руху він не порушував та із звинуваченням в правопорушенні він не згоден та має намір оскаржити дії поліцейського і винесену ним постанову. Не зважаючи на це, рядовий поліції Семіряжко А.В., не провівши всебічний розгляд справи про адміністративне правопорушення, не склавши протоколу про адміністративне правопорушення, сів до патрульного автомобіля і в ньому без його присутності завершив складання постанови серії ВР № 329031 від 14 лютого 2019 року та через деякий час приніс йому копію під підпис. Згідно тексту постанови ВР № 329031 від 14 лютого 2019 року, 14 лютого 2019 року о 13-15 год., він, керуючи транспортним засобом, не ввімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, а саме при повороті праворуч, чим порушив п. 9.2б) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Вважає дії рядового поліції Семіряжко А.В. незаконними, оскільки він правил дорожнього рухуне порушував, а постанова винесена з порушенням законодавства України. Крім того, зазначив, що поліцейський не роз`яснив йому права, передбачені ст. 268 КУпАП. Також посилається на те, що справа про адміністративне правопорушення повинна була розглядатися за місцем його вчинення, а не за адресою, вказаною у постанові. До того ж, при підготовці до розгляду справи відповідачем були порушені вимоги ст.ст. 278, 279, 280, 283 КУпАП. У зв`язку із вищезазначеним, вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною, винесеною з грубим порушенням норм процесуального права та безумовно підлягає скасуванню.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні адміністративний позов підтримав та, посилаючись на підстави та обставини, викладені в адміністративному позові, просив його задовольнити. Дії працівника поліції вважає протиправними, безпідставними, а прийняте рішення незаконним та бездоказовим.

Відповідач - поліцейський взводу № 1 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Семіряжко А.В. у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 14 травня 2019 року за № 14304 до суду надійшло клопотання Семіряжко А.В. , в якому він просить розглянути адміністративну справу без його участі, а також долучити до справи в якості доказу відеоматеріали правопорушення ОСОБА_1 (а.с. 31-33).

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п.п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КУпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що 14 лютого 2019 року поліцейським взводу № 1 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Семіряжко Артемом Володимировичем відносно ОСОБА_1 було складено постанову серії ВР № 329031 від 14 лютого 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с. 9).

Як вбачається з даних зазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 14 лютого 2019 року о 13-15 год. в м. Лисичанську по вул. Г. Потапенко, 285 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не ввімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, а саме при повороті праворуч, чим порушив п. 9.2б) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Разом із копією постанови ОСОБА_1 було видано квитанцію про сплату штрафу відповідно до постанови серії ВР № 329031 від 14 лютого 2019 у розмірі 425 грн.(а.с. 9).

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище, постанова про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності складена поліцейським Семіряжко А.В., який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 122 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Попереджувальними сигналами є, зокрема, сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою (п. 9.1а) ПДР).

Відповідно до п. 9.2б) ПДР, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частина 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Позивачем ОСОБА_1 заперечується факт порушення ним п. 9.2б) ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки поліцейський не зміг йому пояснити, де саме і в який час він здійснив поворот праворуч, та не пред`явив йому жодних доказів його правопорушення. Крім того, позивач посилається на те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення поліцейським не було роз`яснено йому права, передбачені ст. 268 КУпАП, а також те, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися за місцем його вчинення.

Однак, вказані доводи позивача спростовуються оглянутим у судовому засіданні відеозаписом з місця вчинення правопорушення та місця розгляду справи, наданим відповідачем та долученим судом до матеріалів справи. Зокрема, при огляді відеозапису видно, що позивач дійсно, керуючи транспортним засобом, не ввімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, а саме при повороті праворуч. Час вчинення правопорушення відповідає часу здійснення відеозапису. З відеозапису також видно, що поліцейським було роз`яснено позивачу його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Зокрема, позивач сказав, що права йому зрозумілі та клопотань у нього немає. Позивач сказав поліцейському, що правил дорожнього руху він не порушував, оскільки рухався по головній дорозі, вину у вчиненні правопорушення не визнає та має намір оскаржити дії поліцейського і винесену ним постанову. Таким чином, поліцейським було дотримано також вимоги ст. ст. 279 та 280, на які посилався позивач в адміністративному позові.

Суд не бере до уваги доводи позивача, що поліцейський не мав законних повноважень проводити розгляд справи про адміністративне правопорушення та виносити постанову за адресою, вказаною у постанові, оскільки ця адреса не є ані місцем вчинення правопорушення, ані за адресою місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення. Так, в оскаржуваній постанові зазначено місце скоєння адміністративного правопорушення та місце розгляду справи: м. Лисичанськ, вул. Г. Потапенко, 285, тобто одне і те ж місце. Тобто, справа про адміністративне правопорушення була розглянута за місцем його вчинення, що відповідає положенням ст. 276 КУпАП.

Крім того, суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5рп/15 роз`яснено положення частини першоїстатті 276 КУпАП стосовно змісту словосполучення «за місцем його вчинення». Зазначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Отже, словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Враховуючи приписи статті 222 КУпАП, поліцейський Семіряжко А.В. є уповноваженим працівником взводу № 1 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, розташованого в м. Лисичанську Луганської області, а відтак має повноваження розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, які вчиняються на території міста Лисичанськ Луганської області. А тому надумане є посилання позивача, що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля, а не за місцем вчинення правопорушення.

Суд також вважає хибними доводи позивача, що поліцейський повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, адже відповідно до ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України, належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосуванняКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 39 рішення «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02), п. 1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року (заява №17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи в суді відповідачем Семіряжко А.В. , як суб`єктом владних повноважень, на виконання зазначених вище вимог законодавства щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, було надано суду докази на доведення законності складеної постанови, якими доведено факт наявності в діях позивача ОСОБА_1 складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме за ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема, відеозапис вчиненого правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення від 14 лютого 2019 року.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, судом встановлено, що зміст постанови відповідає вимогам, передбаченим КУпАП.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

В матеріалах справи містяться докази, які об`єктивно вказують на вину позивача у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, під час розгляду справи знайшло своє підтвердження наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та визначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовної заяви без задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, оскільки обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», Правилами дорожнього руху України, ст.ст. 7, 9, ч. 2 ст. 122, 245-246, 251, 252, 258, 280, 283, 287, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Семіряжко Артема Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суб`єкта владних повноважень - постанову серії ВР № 329031 від 14 лютого 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. - залишити без змін.

Місце реєстрації позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Місцезнаходження відповідача - поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Семіряжко А.В.: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, 8.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено 10 червня 2019 року.

Суддя Н.М. Медінцева