Справа № 500/2298/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/2864/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі № 500/2298/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Мартиць О.І. в м. Тернополі Тернопільської області 05.02.2019 року, згідно з протоколом судового засідання о 11:42 год., повний текст судового рішення складено 13.02.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - Тернопільське ОУПФУ, відповідач) в якому просить:

- визнати дії відповідача про відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 1 січня 2018 року судді у відставці ОСОБА_1 протиправними;

- зобов`язати Тернопільське ОУПФУ здійснити судді у відставці ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 01 січня 2018 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, зарахувавши до стажу роботи, що дає судді право на відставку: половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, календарний період проходження строкової військової служби, роботу на прокурорських засадах та слідчого в органах прокуратури Миколаївської та Тернопільської областей, виходячи з суми 31011,20 гривень без обмеження граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позивачу відповідачем здійснений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі рішення суду. Тернопільське ОУПФУ відмовило позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, оскільки в результаті перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання, який виплачується позивачу, зменшується.

Сторони правом на участь у судовому засіданні не скористалися, у зв`язку з чим відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 1 вересня 1986 року по 30 червня 1990 року навчався на денній формі навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (диплом УВ № НОМЕР_1 ), після закінчення якого з 1 серпня 1990 року по 09 березня 1992 року працював стажистом на посаді слідчого, слідчим, прокурором відділу в органах прокуратури Миколаївської області, а з 16 березня 1992 року по 07 серпня 1996 року прокурором відділу, старшим помічником прокурора в органах прокуратури Тернопільської області.

07.08.1996 призначений на посаду судді Тернопільського районного суду Тернопільської області. 27.03.2004 переведений на посаду судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. 11 листопада 2013 року ОСОБА_1 обрано на посаду судді Апеляційного суду Тернопільської області, а наказом голови Апеляційного суду Тернопільської області №267-к від 16.12.2016 звільнений з посади судді у відставку на підставі рішення Вищої Ради юстиції від 08.12.2016 № 3159/0/15-16.

З 17.12.2016 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Однак, через незарахування відповідачем до стажу роботи судді, що дає право на відставку половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, календарний період проходження строкової військової служби, роботу на прокурорських засадах та слідчого в органах прокуратури Миколаївської та Тернопільської областей позивач звертався по даному питанню до суду.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року, залишеною без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017 та Вищого адміністративного суду України від 26.07.2017, зобов`язано Тернопільське ОУПФУ зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на відставку, половину строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, календарний період проходження строкової військової служби та період роботи на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури Миколаївської та Тернопільської областей, а також здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 17 грудня 2016 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з суми 28160,00 гривень без обмежень граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум.

Позивачу на виконання вказаного судового рішення Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області, з 17.12.2016 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

15.08.2018 позивач звернувся до Тернопільського ОУПФУ із заявою щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки про суддівську винагороду від 14.08.2019 року № 5055/18.

19.09.2018 відповідач листом за № 314479/05 відмовив ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 135 Закону № 1402-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Питання щодо подання та оформлення документів для перерахунку довічного грошового утримання врегульовано Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 20.03.2017 № 5-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за № 200/14891 (далі Порядок № 3-1).

Згідно з пунктом 3 частини другої Порядку № 3-1 звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою (пункт 4 частини другої Порядку № 3-1).

Пунктом 2 частини третьої Порядку № 3-1 визначено, що до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Згідно з підпунктом 6 пункту 6 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 15.05.2018 року № 2415-VIII «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» внесені зміни до абзацу другого пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року № № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» слово та цифри «1600 гривень» замінені словами та цифрами «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року», тобто внесено зміни до законів України в частині застосування для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року, як розрахункової величини.

Відтак, дію зазначеного Закону поширено на правовідносини, що виникли до набрання чинності цим нормативно - правовим актом, а саме: з 01.01.2017.

Статтею 7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01 січня 2017 року визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1600,00 гривень.

Водночас, статтею 7 Закону України від 07.12.2017 № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено з 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1762,00 грн.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що з 01.01.2018 посадовий оклад суддів встановлюється, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1762,00 гривні, а тому саме з цієї дати зміна грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є обставиною, що обумовлює необхідність у проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року у справі № 607/2455/17, яка набрала законної сили, зобов`язано Тернопільське ОУПФУ здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

На підставі частини четвертої статті 78 КАС України дана обставина є преюдиційною при вирішенні справи, що розглядається.

Таким чином, застосування відповідачем при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а відтак і посилання відповідача на те, що після такого перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача зменшиться, неправомірне.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відмова Тернопільського ОУПФУ в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 1 січня 2018 року судді у відставці ОСОБА_1 є протиправною.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у Рішенні «Суханов та Ільченко проти України» (Рішення від 26.09.2014 року) зауважив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном. (п. 34).

Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. (п. 35).

У справі «Трегубенко проти України» (Рішення від 02.11.2004 року, п. 53) Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), яке згадувалося вище, параграф 78).

В Рішенні від 20.11.2011 року у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п. 70).

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі № 500/2298/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню за виключенням випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 14.06.2019