Справа № 810/4117/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2019 року

Київ

справа №810/4117/16

адміністративне провадження №К/9901/42583/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року (суддя Василенко Г.Ю.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року (судді: Пилипенко О.Є. (головуючий), Кобаль М.І., Шелест С.Б.)

у справі № 810/4117/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд»

до Київської міської митниці ДФС

про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (далі - Товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС (далі - Митниця, митний орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 07 червня 2016 року № 125150001/2016/010065/2 та від 10 червня 2016 року №125150001/2016/010066/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство при здійсненні митного оформлення товару надало всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість Митниця в порушення норм МК України безпідставно прийняла оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та неправомірно застосувала резервний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 11 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року, адміністративний позов Товариства задовольнив: визнав протиправними та скасував рішення про коригування митної вартості товарів від 07 червня 2016 року № 125150001/2016/010065/2 та від 10 червня 2016 року №125150001/2016/010066/2.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідачем не наведено та не надано будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною договору.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Митниця звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства в повному обсязі. При цьому в обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що висновки судів про неправомірність рішень митного органу є помилковими, оскільки подані позивачем документи не підтверджували заявлену митну вартість товару, а тому у митного органу були підстави для її визначення за резервним методом, оскільки наявна цінова інформація ґрунтувалась саме на раніше визнаних (визначених) органом доходів і зборів митних вартостях.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 13 жовтня 2017 року відкрив касаційне провадження за скаргою Митниці.

Товариство не скористалося своїм правом подати заперечення / відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

21 березня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 25 листопада 2013 року між позивачем (покупець) та «AIMON GROUP LIMITED» (Китай) (продавець) укладено договір купівлі-продажу товарів № 068/13, за умовами якого продавець зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар - непродовольчу продукцію відповідно до інвойсу, який є невід`ємною частиною даного контракту.

З метою митного оформлення товару, імпортованого на виконання умов вказаного контракту, позивач подав до Митниці митні декларації від 06 червня 2016 року №125150001/2016/703822 та від 10 червня 2016 року №125150001/2016/703947.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларант разом із митною декларацією від 06 червня 2016 року № 125150001/2016/703822 надав митному органу наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) із доповненням, рахунок-фактура (інвойс), договір про перевезення, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги, міжнародна автомобільна накладна (CMR), коносамент, пакувальний лист, страховий поліс, договір страхування, сертифікат про походження товару, висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи.

За наслідками опрацювання наданих декларантом документів митний орган через засоби електронного зв`язку надіслав Товариству повідомлення про необхідність подання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 МК України.

На виконання вимог Митниці позивач надав наступні додаткові документи: прайс-лист; комерційна пропозиція; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Інші документи на той момент декларант не мав можливості надати, про що повідомив митний орган.

У свою чергу, до митної декларації від 10 червня 2016 року №125150001/2016/703947 декларант додав наступні документи: рішення про визначення коду товару згідно з УКТЗЕД, зовнішньоекономічний договір (контракт) із доповненням, рахунок-фактура (інвойс), договір про перевезення, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги, міжнародна автомобільна накладна (CMR), коносамент, пакувальний лист, страховий поліс, договір страхування, сертифікат про походження товару, висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи.

За наслідками опрацювання наданих декларантом документів митний орган через засоби електронного зв`язку надіслав декларанту повідомлення про необхідність подання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 МК України.

На виконання вимог Митниці позивач надав лист від виробника товару; прайс-лист; комерційна пропозиція; висновок ТТП. Крім того, позивач повідомив митницю, що інші документи на той час не має можливості надати.

Розглянувши подані декларантом додаткові документи, Митниця відмовила Товариству у митному оформленні (випуску) товарів, про що склала картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів та прийняла спірні рішення про коригування митної вартості товарів від 07 червня 2016 року № 125150001/2016/010065/2 та від 10 червня 2016 року №125150001/2016/010066/2, згідно з якими митну вартість імпортованого позивачем товару визначила за резервним методом.

Товар, який надійшов на адресу Товариства, випущено у вільний обіг із застосуванням фінансових гарантій на суму переплати митних платежів відповідно до розділу Х МК України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.

При цьому, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів, підставою для їх прийняття став висновок митного органу про те, що у наданих декларантом до митного оформлення документах наявні розбіжності, а також не містяться всі відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, а саме відсутні банківські платіжні документи, хоча у договорі зазначено про попередню оплату, прайс-листи не від виробника товару (рішення від 10 червня 2016 року № 125150001/2016/010066/2); не підтверджено витрати щодо страхування товару (рішення від 10 червня 2016 року №125150001/2016/010066/2).

Надаючи оцінку вищенаведеним доводам Митниці, покладеним в основу прийняття спірних рішень про коригування митної вартості товарів, суди попередніх інстанцій встановили, що позивач подав до Митниці для митного оформлення імпортованого товару всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Натомість відповідач, обмежившись лише загальним висновком про те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, не зазначив у рішеннях про коригування митної вартості товарів, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, в чому полягає невідповідність даних або які розбіжності, наявні в поданих декларантом документах, а також які відомості можуть підтвердити запитувані документи, що не дає підстав вважати такі рішення обґрунтованими та мотивованими у контексті частини другої статті 55 МК України.

Судами обґрунтовано відхилені посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, яка підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Суди попередніх інстанцій також правильно зазначили, що суть недоліків в оформленні документів Митниця розкрила лише у своїх запереченнях проти позову.

Водночас вимоги частин третьої-четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Таким чином, посилання відповідача на ряд недоліків, які на його думку є підставою для коригування митної вартості, однак не були вказані у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів, не заслуговують на увагу.

Також колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), що кореспондується з положеннями частини другої статті 77 КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій, що позивачем подано до Митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом. Натомість відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. Відтак наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Касаційна скарга зводиться по суті до переоцінки належним чином проаналізованих судами доказів та не дає підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС залишити без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова