Справа № 540/303/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/303/19
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Північна виправна колонія (№90) про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Державної установи Північна виправна колонія (№90) про стягнення з відповідача одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 23516,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 17 о/с від 27.04.2016 р. його звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби, за п.7 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням). Однак в порушення п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" відповідачем при звільненні не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 11319 (одинадцять тисяч триста дев`ятнадцять) грн. 11 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 та прийняти нове - про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на те, що судом першої інстанції протиправно було застосовано положення п.18.2 розд.18 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Державного департаменту з питань виконання покарань від 07.10.2009 р. № 222, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо розміру належної йому до сплати суми.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, ДУ Північна виправна колонія (№90), зазначив, що порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби врегульований Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відповідно до якого, необхідною умовою набуття права на виплату є наявність у особи права на пенсію, визначене цим Законом. У зв`язку з цим, оскільки позивач на день звільнення зі служби за власним бажанням не мав достатньої вислуги для набуття права на пенсію, згідно наведеного Закону, підстави для виплати одноразової грошової допомоги відсутні.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 27.04.2016 р. № 17 о/с ОСОБА_1 звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України за п.7 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) з посади начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Північної виправної колонії (№90).

Вислуга років на день звільнення 30.04.2016 р. складає: у календарному обчисленні - 11 років 07 місяців 04 дні; у пільговому обчисленні - 19 років 05 місяців 16 днів.

При звільненні ОСОБА_1 не було виплачено грошову допомогу у розмірі 25% щомісячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років служби з тих підстав, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ особам офіцерського складу, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Оскільки на час звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України позивач не набув права на пенсію на умовах, визначених зазначеним Законом № 2262-ХІІ, він не набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч. 2 ст. 9 Закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, особами начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.

При цьому, суд першої інстанції при розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні, належної позивачу до виплати, виходив з того, що відповідно до п.18.2 розд.18 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Державного департаменту з питань виконання покарань від 07.10.2009 р. № 222 до такого розрахунку не включаються оплата за службу в понаднормовий час, компенсація невикористаної відпустки та матеріальна допомога на оздоровлення, у зв`язку з чим дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».

Відповідно до вимог статті 1-2 Закону №2262-ХII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби, зокрема: особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту; особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічні норми містяться і в постанові Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Постанова №393).

Абзацом 4 пункту 10 Постанови №393 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведені положення пункту 10 Постанови №393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що не набуття позивачем права на пенсію не може нівелювати його право на отримання зазначеної грошової допомоги, згідно Постанови №393, за умови наявності у позивача на день звільнення вислуги років більше ніж 10 років.

Разом з цим, предметом апеляційної скарги ОСОБА_2 є, на думку апелянта, неправильність розрахунку одноразової грошової допомоги у сумі 11319,11 грн., зробленого судом першої інстанції, з приводу чого колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 7 жовтня 2009 року N 222 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, яка була чинною на момент звільнення позивача (далі - Інструкція № 222).

Ця Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - кримінально-виконавча служба).

Відповідно до п.1.2. Інструкція № 222 розроблена відповідно до Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", постанов Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 року N 197 "Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні", від 17 липня 1992 року N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", від 15 червня 1994 року N 414 "Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці", від 11 серпня 1995 року N 648 "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах", від 7 лютого 2001 року N 104 "Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій", від 4 квітня 2001 року N 325 "Про встановлення надбавок до посадових окладів державних експертів з питань таємниць" та від 7 листопада 2007 року N 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу".

Відповідно до п. 1.4. вказаної Інструкції грошове забезпечення складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно п.18.2 розд.18 Інструкції № 222 (яка була чинною на час звільнення позивача), одноразова грошова допомога особам рядового і начальницького складу, звільненим зі служби, нараховується з окладів за останніми штатними посадами, займаними перед звільненням, окладів за спеціальними званнями, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру (надбавок, доплат) та премій (обчислених як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців), крім одноразових додаткових видів грошового забезпечення, що були їм нараховані в останньому повному календарному місяці служби перед звільненням.

З матеріалів справи вбачається, що Наказом від 27.04.2016 р. № 17 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби 30.04.2016 р. Згідно наданого відповідачем розрахунку складових нарахованого позивачу грошового забезпечення (а.с.10), розмір грошового забезпечення за квітень 2016 року складає 8551,42 грн.

Водночас, як доречно звернув увагу суд першої інстанції, до цього розміру включено одноразові додаткові види грошового забезпечення, які згідно п.18.2 розд.18 Інструкції № 222 не включаються при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, а саме: оплата за службу в понаднормовий час - 1310,40 грн., компенсація невикористаної відпустки - 591,22 грн., матеріальна допомога на оздоровлення - 2533,74 грн., всього - 4435,36 грн.

Отже, розмір грошового забезпечення за останній повний календарний місяць служби перед звільненням (квітень 2016 року), який береться для розрахунку, становить 4116,06 грн. (8551,42 грн. - 4435,36 грн.).

З огляду на наведене, суд вірно виходив з того, що в даному випадку 25 відсотків місячного грошового забезпечення складає 1029,01 грн. (4116,06 грн. х 25 %). Одноразова грошова допомога, яка підлягає виплаті позивачу за 11 повних відпрацьованих календарних років становить 11319,11 грн. (1029,01 грн. х 11 років).

При цьому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято розрахунок, зроблений Дядиком І.П., оскільки при здійсненні цього розрахунку позивачем було взято всю суму виплаченого грошового забезпечення за квітень 2016 року у розмірі 8551,42 грн., в тому числі і види грошового забезпечення, які відповідно до п.18.2 розд.18 Інструкції № 222 не підлягають врахуванню при розрахунку.

Посилання апелянта на те, що зазначена Інструкція не застосовується до позивача, оскільки він не досяг пенсійного віку за Законом № 2262, на думку колегії суперечить його власній позиції щодо наявності права на отримання грошової допомоги при звільненні у розмірі 25 відсотків грошового забезпечення, у зв`язку зі звільненням за власним бажанням, яке, зокрема, передбачено вказаним Законом, Постановою № 393 та Інструкцією № 222 та, взагалі ґрунтуються на помилковому та вибірковому тлумаченні норм права.

Також колегія суддів вважає безпідставними наведені апелянтом доводи із посиланням на судові рішення в інших справах, оскільки вони не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, адже обставини справ є різними.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 07 березня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Північна виправна колонія (№90) про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного судового рішення 14.06.2019р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.