Справа № 0740/960/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3519/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Благої О.П.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у справі №0740/960/18 (рішення ухвалено в м. Ужгород, головуючий суддя Плеханова З.Б., повний текст рішення виготовлено та підписано 01.03.2019) за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області про скасування вимоги зі сплати боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 06.09.2018 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області (далі ГУ ДФС в Закарпатській області), в якому просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 12.06.2018 про заборгованість з сплати єдиного внеску в сумі 152639,74 грн. та рішення № від 12.06.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 31344,77 грн.

В обгрунтування позову зазначає, що висновки податкового органу, викладені у акті перевірки, а, відповідно, і прийняте рішення та вимога, є протиправними з підстав невірного трактування та порушення відповідачем вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного Управління ДФС у Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.06.2018 про заборгованість ОСОБА_2 зі сплати єдиного внеску в сумі 152639,74 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення № від 12.06.2018 Головного Управління ДФС у Закарпатській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до ОСОБА_2 на суму 31344,77 грн. 77 копійок.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.7 та ч. 11 ст.8 Закону №2464 фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок у розмірі 22% суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої ч. 3 ст. 7 Закону №2464. Висновки суду першої інстанції про те, що позивач обчислював суму єдиного внеску за 2015-2017 роки в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої ч. 3 ст. 7 Закону №2464 не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки позивач обчислював суму єдиного внеску в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску тільки в деяких місяцях 2015-2017 років.

Окрім того, звертає увагу суду на те, що плановою перевіркою було встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу в 2017 році на загальну суму 734298,82 грн. та винесено відповідачем податкове повідомлення-рішення № від 12.06.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 166592,24 грн.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, а саме повісткою, яка отримана ним 21.05.2019, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що з 18.04.2018 по 10.05.2015, у відповідності до наказу Головного управління ДФС у Закарпатській області № 582 від 02.04.2018 старшим державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Закарпатській області Тимчуком Богданом Тарасовичем, та старшим державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Закарпатській області Комаромі Сабіною Михайлівною проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) за період 01.01.2015 по 31.12.2017.

Згідно наказу Головного управління ДФС у Закарпатській області від 03.05.2018 року № 790 строк проведення перевірки продовжувався на 5 робочих днів з 04.05.2018 по 10.05.2018.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 17.05.2018 №537/13-11/ (а.с. 133-168).

Згідно висновків даного акту, перевіркою встановлено порушення ФОП Куцина, зокрема:

-п.177.2, п.п.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України № 2755-У1 від 02.12.2010 із змінами та доповненнями. - перевіркою донараховано податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2017 рік в сумі 132173,79 грн.;

-п. 173.1, 173.3 ст.173 Податкового кодексу України та керуючись п. 167.2 ст.167 Податкового кодексу України, - перевіркою донараховано податок на доходи фізичних осіб від операцій з продажу рухомого майна за 2015 рік в сумі 1100,00 грн.;

-п.1 ч.2 ст.6. п.2 ч.1 ст.7 розд. III, Закону України від 08.07.2010 №2464-У1 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», із змінами та доповненнями, абз. 2 п.п. 2 п. 5 розд. IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953), із змінами та доповненнями, - перевіркою донараховано єдиного соціального внеску в загальній сумі 152639,74 грн. в тому числі за 2015 рік в сумі 50001,27 грн., за 2016 рік в сумі 60805,47 грн., за 2017 рік в сумі 41833,00 грн.;

-п. 1.2 ч. 2 ст. 6 Закону України віл 08.07.2010 №2464 - IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», із змінами та доповненнями, - перевіркою встановлено неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок;

-абз. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 №2755- IV із змінами і доповненнями, в результаті чого збільшено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за серпень 2017 року на суму 1691,75 грн;

-пп. 1.1. 1.2. 1.5. 1.6 п. 16-1 підр.10 розд.ХХ. пп.162.1.1 п.162.1 ст. 162 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ, зі змінами та доповненнями,- неутримання та неперерахування військового збору з чистого доходу отриманого від підприємницької діяльності за 2017 рік в сумі 11014,48 грн.; неутримання та неперерахування військового збору з доходу від операцій з продажу (обміну) об`єктів рухомого майна (напівпричепа-самоскида-Б) за 2015 рік в сумі 330,00 грн.; неутримання та неперерахування військового збору з доходу від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна (земельної ділянки) за 2015 рік в сумі 3503,49 грн.;

-п.250.9 ст.250 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ, із змінами та доповненнями,- неподання звітності з екологічного податку за 1,2,3,4 квартал 2016 року та 1.2.3.4 квартал 2017 року.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки позивач, 24.05.2018 звернувся до відповідача з письмовими запереченнями (а.с.53-61).

За результатами розгляду вищевказаного заперечення, посадові особи Головного управління ДФС у Закарпатській області, листом № 1765/К/07-16-13-11-16 від 08.06.2018 року надали відповідь, відповідно до якої Головне управління ДФС у Закарпатській області залишив висновок акту документальної планової виїзної перевірки від 17.05.2018 №537/13-11/ без змін (а.с.62-67).

За результатами акту перевірки, Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було прийнято рішення № від 12.06.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 31344,77 грн (а.с.69), вимогу № Ф- від 12.06.2018 про сплату ОСОБА_2 суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 152639,74 грн (а.с.68).

Так, зі змісту акту перевірки слідує, що за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 ФОП ОСОБА_2 задекларовано дохід отриманий від здійснення підприємницької діяльності та підтверджено документально витратами пов`язаними з господарською діяльністю у відповідності до Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ, із змінами та доповненнями, Закону України від 16.07.99 № 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Правильність і достовірність визначення вартості документально підтверджених суми чистого оподаткованого доходу, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок в сумі 1450138,69 грн., в тому числі за 2015 рік 668753,50 грн, за 2016 рік - 781385,19 грн. підтверджується в акті перевірки, перевіряючими порушень не встановлено (а.с. 138).

Чистий оподатковуваний дохід від підприємницької діяльності за 2017 рік, за даними перевірки, складає 1557370,22 грн. (валовий дохід 29528578,60 грн. - валові витрати 27971208,38 грн. = 1557370,22 грн.) проти 823071,40 грн., заявленого ФОП ОСОБА_2 у декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, різниця заниження чистою оподаткованого доходу в сумі 734298,82 грн (а.с139).

Із загального обсягу понесених витрат 2017 року перевіряючими виключено витрати пов`язані з утриманням транспортних засобів, що використовуються у підприємницькій діяльності і підтверджені первинними документами та відображені у акті перевірки.

Відповідачем самостійно була визначена сума чистого доходу, отриманого платником податків в кожному конкретному місяці 2015-2017 років із застосуванням показника середньомісячного оподатковуваного доходу з посиланням на абз. 2 підпункту 2 пункту 5 розділу IV «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953), із змінами та доповненнями (далі по тексту - Інструкція № 449), платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.

Однак, відповідачем не враховано абз. 3 підпункту 2 пункту 5 розділу IV Інструкції № 449, де у разі якщо таким платником не отримано доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.06.2018 є протиправною, а так як відсутні підстави для донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску, то й рішення відповідача № від 12.06.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI).

Порядок та механізм нарахування середньомісячного річного оподатковуваного доходу та щомісячної суми чистого оподатковуваного доходу із нарахування суми єдиного соціального внеску не є тотожними та регулюється різними нормативно-правовими актами. Вказані поняття є різними також за своєю правовою природою.

Статтею 1 ПК України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами ст.ст. 8, 9, 10 Податкового кодексу України визначається вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, і в цьому переліку немає єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, сфера дії Податкового кодексу України не поширюється на правовідносини пов`язані із нарахуванням та сплатою єдиного соціального внеску.

Положеннями ст. 8 Закону № 2464 встановлено, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування, а також порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, і лише в частині адміністрування - нормами Податкового кодексу України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України чистий річний оподатковуваний дохід визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України, а саме об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, та пункту 178.3 статті 178 ПК України, згідно з яким оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Разом з тим, фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, в обов`язковому порядку разом з Податковою декларацією подають додаток 5 (додаток 4) до розділу III Податкової декларації.

Статтею 167.1 ПК України визначено, що розмір середньомісячного річного оподаткованого доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці 1 цього пункту та поділена на кількість календарних місяців протягом яких платником податку було одержано такі доходи в податковому (звітному році) за який здійснюються декларування.

Відображена сума доходу застосовується для визначення розміру податку на доходи з фізичних осіб.

В той же час, щомісячний чистий дохід, це величина, яка, враховуючи положення Закону України «Про збір облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вираховується платником податків самостійно, враховуючи при цьому щомісячні витрати на придбання товару, витрати на здійснення підприємницької діяльності (оренда, податки придбання ТМЦ тощо) та доходів в ході реалізації робіт та послуг у кожному конкретному місяці на підставі первинних документів.

Окрім того, згідно з п. 1 розділу 4 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14.04.2015 № 435, звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Підпунктом 4.5 п. 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено, що обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Проте, прив`язка порядку обчислення ЄСВ до даних річної декларації стосується лише суми чистого річного оподаткованого доходу, що узгоджується із нормами п.164.1 ст. 164 ПК України та п.177.2 ст. 177 ПК України.

Такий висновок пов`язаний в тому числі із тим, що показник середньомісячного оподатковуваного доходу Декларації про доходи та майновий стан платника визначається математичним шляхом ділення суми чистого річного оподаткованого доходу на 12 календарних місяців, а щомісячний чистий дохід визначається на підставі первинних документів.

Згідно пп. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

В силу вимог ч. 2 п. 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що платнику єдиного внеску необхідно нараховувати та обчислювати єдиний внесок саме із суми чистого оподатковуваного доходу за кожен календарний місяць.

Отже, механізм нарахування середньомісячного річного оподаткованого доходу та щомісячного чистого доходу із нарахування суми єдиного внеску є різним, а саме розмір середньомісячного річного оподаткованого доходу розраховується математично, тоді як щомісячний чистий дохід вираховується на підставі бухгалтерських та інших первинних документів.

Крім того, положеннями Закону № 2464-VI не встановлено можливості застосувати середньомісячний показник, оскільки платник може отримувати різний дохід у тому чи іншому місяці, відповідно платнику податків надано право визначати розмір такого доходу самостійно.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 820/2415/17 та від 20 листопада 2018 року у справі № 802/1768/16-а.

Позивач є фізичною особою - підприємцем та відноситься до платників єдиного внеску, зазначених у пункті 4 частині 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

В порушення вимог ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-ІV відповідач, самостійно здійснивши обчислення суми єдиного внеску платника, не перевірив при цьому бухгалтерських та інших документів, що підтверджують розмір доходу, на суми якого відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок та безпідставно зробив висновок про розбіжність лише на підставі розподілу математичним шляхом сукупного річного оподатковуваного доходу на кількість місяців, в яких такий дохід отримано.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 та ч. 11 ст. 8 Закону № 2464 фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок у розмірі 22 % сум доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої ч. 3 ст. 7 Закону № 2464.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для зазначеної категорії платників до яких відноситься ФОП ОСОБА_2 , який здійснював на підставі даних річних податкових декларацій за 2015-2017 роки, проводив в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої ч. 3 ст. 7 Закону № 2464 в повному обсязі без будь якого заниження, а тому донарахована сума грошового зобов`язання з єдиного внеску за період 2015-2017 роки в розмірі 152639,74 грн. є помилковою та не відповідає законодавству і нормативно-правовим актам України.

Крім того, постановою Верховного суду від 23 жовтня 2018 року №807/2377/15 (провадження №К/9901/36413/18) постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року (№ 807/2377/15 ) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі №807/2377/15 залишено без змін (а.с. 120-122), якими задоволені вимоги позивача з аналогічних підстав за попередній період 2013- 2015 роки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач порушив механізм нарахування обчислення єдиного внеску, як спосіб реалізації владних управлінських функцій, шляхом порядку його обчислення та способу встановлення правопорушення, виявивши розбіжності не на підставі первинних документів, а шляхом математичного розподілу сукупного річного оподатковуваного доходу на дванадцять місяців.

А відтак, висновки податкового органу про заниження позивачем бази нарахування єдиного соціального внеску є неправомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у справі №0740/960/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 18.06.2019