Справа № 520/8684/18
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 червня 2019 року

Київ

справа №520/8684/18

адміністративне провадження №К/9901/15776/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до 1) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, 2) Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, 3) Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: Міністерство внутрішніх справ України, про поновлення на посаді.

І. Суть справи

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання незаконним його звільнення з посади дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) як старшого лейтенанта міліції у запас Збройних Сил за скороченням штатів, поновлення на посаді, зобов`язання відповідача-1 та відповідача-3 розглянути його заяви та рапорти щодо прийняття на службу в органи Національної поліції в Харківській області за аналогічною посадою, зобов`язання відповідача-1 та відповідача-2 сплатити податки, збори та інші обов`язкові платежі з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 6 листопада 2015 року до дня поновлення на роботі, стягнути з відповідача-1 на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 448 133, 09 грн.

Під час розгляду цієї справи в Харківському окружному адміністративному суді представник відповідача-3 заявив клопотання про залишення без розгляду пункту 3 позовних вимог, а саме щодо зобов`язання відповідача-1 та відповідача-3 розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 жовтня 2015 року, заяви і рапорти від 13 липня 2016 року, заяву від 28 листопада 2016 року та прийняти позивача на службу в органи Національної поліції в Харківській області за аналогічною посадою, що заміщується, відповідно до пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію».

За результатами розгляду вказаного клопотання Харківський окружний адміністративний суд 21 січня 2019 року постановив ухвалу, якою задовольнив його частково. Вирішив позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції у Харківській області розглянути заяви і рапорти ОСОБА_1 від 13 липня 2016 року та заяву від 28 листопада 2016 року - залишити без розгляду. Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу тим, що позивач в цій частині позовних вимог пропустив строк звернення до адміністративного суду без поважних причин.

Другий апеляційний адміністративний суд 3 травня 2019 року розглянув апеляційну скаргу позивача і залишив її без задоволення.

Позивач, не погоджуючись із цими судовими рішеннями, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2019 року і направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ознайомившись із доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Пункт 20 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає таке поняття як адміністративна справа незначної складності - це справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Зокрема, до справ незначної складності належать справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище (пункт 17 статті 4, пункт 1 частини 6 статті 12 вказаного Кодексу). До публічної служби належить також і державна служба, в тому числі проходження служби в Національній поліції України (стаття 59 Закону України «Про Національну поліцію»). Служба в підрозділах міліції також належала до державної служби (стаття 16 Закону України «Про міліцію», який втратив чинність).

ОСОБА_1 обіймав посаду дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та міста Люботин). Предметом спору у цій справі є відносини щодо звільнення та прийняття його на публічну службу, а також стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 448 133,09 грн. Важливо, що позивач не займав відповідального та особливо відповідального становища.

Примітка до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» визначає перелік службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище. Відповідно до Указу Президента України «Про переліки посад військовослужбовців і працівників правоохоронних органів, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу, та граничних військових і спеціальних звань за цими посадами» від 21 березня 2002 року посада позивача - дільничний інспектор міліції - не відноситься до посад, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу.

Відповідно до частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню, зокрема, судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доводи касаційної скарги відповідача не містять посилань і відповідних обґрунтувань наявності перелічених вище виняткових обставин, які б дозволили Верховному Суду переглянути цю справу незначної складності в касаційному порядку.

Позивач мотивує свою касаційну скаргу тим, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права. Зазначає, що суди дійшли помилкових висновків про пропуск позивачем встановленого законом строку звернення до суду першої інстанції з вимогами про зобов`язання відповідача-1 та відповідача-3 розглянути його заяви та рапорти. Обґрунтовує це тим, що факт отримання ОСОБА_1 відповідей на його рапорти не підтверджено належними доказами про їх отримання. Також вказує на те, що належний розгляд відповідних рапортів та заяв є по суті способом виконання судового рішення, прийнятого в іншій справі.

Отже, позивач не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу адміністративного судочинства України могли б вимагати касаційного розгляду справи. Застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Верховний суд зазначає, що правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (ухвала Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі «Азюковська проти України»). Тому відмова Верховного Суду у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 у цій справі на підставі критерію малозначності справи не становить порушення права відповідача на доступ до суду за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. За таких умов і обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 4, 12, 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до 1) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, 2) Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, 3) Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: Міністерство внутрішніх справ України, про поновлення на посаді.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Н.М. Мартинюк

Судді А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко