Справа № 640/2335/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2335/19 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

від відповідача - 1: Яременко О.В.,

від відповідача - 2: не з`явились,

від третьої особи: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський Комерційний Банк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" (відповідач - 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (відповідач - 2), в якому просила суд:

- визнати її вкладником ПАТ "Міський комерційний банк" за Договором строкового банківського вкладу № 2630/02/1368835 "Ваш Святковий" від 24.10.2013 та Договором дарування частини банківського вкладу від 19.09.2014 на суму 15000,00 дол. США;

- зобов`язати відповідача-1 розділити банківський вклад № 2630/02/1368835 "Ваш Святковий" від 24.10.2013, що відкритий на ім`я ОСОБА_2 між нею та ОСОБА_2 на підставі Договору дарування частини банківського вкладу від 19.09.2014;

- зобов`язати відповідачів внести дані про її особу до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та визначити розрахункову суму відшкодування коштів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року закрито провадження у справі № 640/2335/19 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням та вважаючи, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, позивач звернулась до суду з даною апеляційною скаргою, відповідно до змісту якої просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року про закриття провадження у даній справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було грубо порушено приписи КАС України. Так, позивач вказує, що на її думку, Окружним адміністративним судом було неправильно роз`яснено, що з метою належного захисту порушеного права їй необхідно звернутись до відповідного місцевого суду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач звертає увагу, що станом на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали редакція статті 15 ЦПК України містила зовсім інші положення ніж ті, на які посилався суд першої інстанції приймаючи рішення про закриття проваджеення у справі. Тобто, на переконання позивача, суд мотивуючи своє рішення суд послався на норму законодавства, якої не існує.

Разом з цим, позивач вказує, що судом під час прийняття оскаржуваного рішення було безпрідставно не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 367/2089/15-ц, які відповідно до приписів КАС є обов`язковими для врахування.

У свою чергу, в апеляційній скарзі позивач акцентує увагу суду на тому, що вперше вона зверталась за захистом своїх прав до загального місцевого суду із цивільним позовом, проте, у вказаній постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 367/2089/15-ц, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду чітко зазначила, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства та відповідно до приписів ст. 20 КАС України має вирішуватись Окружним адміністративним судом

За наведених обставин, апелянт вважає, що ухвала Окружного адміністративного суду м.Києва від 18 квітня 2019 року є незаконною, прийнятою з грубим порушенням норм процесуального права та є такою, що підлягає скасуванню.

До початку судового засідання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський Комерційний Банк" було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В обгрунтування вимог відзиву посилається на обставини по суті самого спору та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Настомість, жодних доводів по суті викладених в апеляційній скарзі доводів позивача, а також по суті прийнятої судом першої інстанції ухвали про закриття провадження від 18 квітня 2019 року, відповідачем у відзиві не вказано.

У судовому засіданні учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу - відповідно.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як встановлено судом першої інстанції, правлінням Національного банку України 20 листопада 2014 року було прийнято Постанову №732 "Про віднесення ПАТ "Міський комерційний банк" до категорії неплатоспроможних". Того ж дня, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 124 про запровадження з 21 листопада 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

19 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування частки банківського вкладу № 2630/02/136835, який належить ОСОБА_2 (а.с.13-15).

22 вересня 2014 року позивач зверталася до Банку із заявою відкрити на своє ім`я рахунок та відповідно укласти договір, проте їй було відмовлено.

За вказаних обставин та аналізу заявлених позовних вимог, керуючись приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», КАС України, суд першої інстанції встановив, що в даному випадку має місце спір про визнання ОСОБА_1 вкладником на підставі договору дарування та права на кошти, який слід розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли між особою, яка не визнана вкладником та господарюючим суб`єктом - банком, від імені якого діє уповноважена особа, а тому відповідно носять приватноправовий характер.

З урахуванням зазначеного, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов висновку, що позовні вимоги до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Міський комерційний банк" не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а позивачу, з метою належного захисту порушеного права, слід звернутися до відповідного місцевого суду в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції вирішив закрити провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду касаційної скарги ПАТ «МКБ» у справі № 367/2089/15-ц, у березні 2015 року ОСОБА_1 та інші особи звернулись до Ірпінського міського суду Київської області з цивільним позовом до ПАТ «МКБ», уповноваженої особи Фонду про:

- визнання протиправною бездіяльності ПАТ «МКБ» у частині невиконання вимог щодо визнання їх вкладниками (у тому числі ОСОБА_1 ) за договором строкового банківського вкладу (№ 2630/02/136835 «Ваш святковий», за яким банк прийняв від ОСОБА_2 на депозитний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 68 338,41 доларів США,

- повернення грошових коштів у зв`язку з закінченням строку дії договору строкового банківського вкладу;

- зобов`язання ПАТ «МКБ» розділити банківський вклад;

- визнання їх (у тому числі ОСОБА_1 ) вкладниками за договором банківського вкладу та зобов`язання включити їх до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Під час розгляду вказаної цивільної справи судами було встановлено, що підставою для звернення, зокрема, ОСОБА_1 до суду з цим позовом слугувало те, що за умовами договору дарування частини банківського вкладу від 19 вересня 2014 року (що посвідчений приватним нотаріусом Бондар Т. М., запис у реєстрі № 2517) ОСОБА_2 подарував їй ( ОСОБА_1 ) частину вкладу у сумі 15 000 доларів США. У зв`язку з закінченням терміну дії договору строкового банківського вкладу від 24 жовтня 2013 року № 2630/02/136835, позивачі (у тому числі ОСОБА_1 ) 24 вересня 2014 року звернулися з заявами до банку з вимогою про повернення грошових коштів з урахуванням договорів дарування частин депозитного банківського вкладу, на що отримали відмови з посиланням на те, що у зв`язку з встановленням Національним банком України (далі - НБУ) обмежень, у банку тимчасово не здійснюються операції з відкриття поточних рахунків фізичним особам, що унеможливлює відкриття рахунків на їх ім`я ( у точму числі і ОСОБА_1 ).

03 грудня 2014 року та 02 березня 2015 року позивачі звертались з заявами до уповноваженої особи Фонду з проханням визнати їх вкладниками ПАТ «МКБ», відкрити депозитні рахунки на їх ім`я та включити їх до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «МКБ».

Проте, не отримавши задоволення вказаних вимог, позивачі вірішили звернутись до суду з вказаним цивільним позовом.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2017 року, позов задоволено частково. Визнано вкладниками ПАТ «МКБ» за договором строкового банківського вкладу від 24 жовтня 2013 року № 2630/02/136835 «Ваш святковий», зокрема, ОСОБА_1 на суму 15 000 доларів США. Зобов`язано ПАТ «МКБ» та уповноважену особу Фонду розділити банківський вклад від 24 жовтня 2013 року № 2630/02/136835 «Ваш святковий», що відкритий на ім`я ОСОБА_2 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на підставі договору дарування частини банківського вкладу від 19 вересня 2014 року. Зобов`язано уповноважену особу Фонду внести ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, та визначити розрахункову суму відшкодування коштів.

Водночас, Великою Палатою Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги ПАТ «МКБ» було встановлено, що ухвалюючи рішення у цій справі, суди попередніх інстанцій невірно визначилися з юрисдикцією зазначеного спору.

З огляду на встановлені обставини справи та вимоги чинного законодавства Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням встановленого частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI граничного розміру відшкодування за вкладами. Разом з цим, Верховним Судом у цій постанові було також вказано, що аналогічні правові позиції висловлені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.

Отже, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства Велика Палата Верховного Суду вирішила закрити провадження у справі та роз`яснила позивам їх право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вказані висновки та роз`яснення Великої Палати Верховного суду, позивач, реалізуючи гарантоване їй Конституцією України право на судовий захист, 21 лютого 2019 року звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з даним позовом.

Водночас, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції під час прийняття рішення про закриття провадження у даній справі, з огляду на те, що даний спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства не було враховано вказаних висновків Великої Палати Верховного Суду.

Крім того, колегією суддів встановлено, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, Окружний адміністративний суд посилається на приписи ст.15 ЦПК, проте, станом на час розгляду даної справи вказаною нормою регулюється питання правничої допомоги, що не має жодного відношення до спірних правовідносин.

У свою чергу, колегія суддів вважає також обґрунтованими доводи апелянта, що з урахуванням приписів статті 20 КАС України, якими визначено розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів, суд першої інстанції не правильно роз`яснив їй, що даний спір може бути вирішено місцевим загальним судом як адміністративним судом.

У свою чергу, положеннями ст. 242 КАС України передбачено, шо рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, як встановлено колегією суддів, судом першої інстанції під час прийняття ухвали про закриття провадження у даній справі від 18 квітня 2019 року не було дотримано вказаних вимог КАС України.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Разом з цим, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі "Беллет проти Франції", в якому Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апелянта, що закриваючи провадження у даній справі з огляду на те, про те, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з урахуванням того, що Великою Палатою Верховного Суду було закрито провадження у відповідній цивільній справі та роз`яснено позивачу, що цей спір повинен вирішуватись у порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції фактично позбавив позивача гарантованого їй національним та Європейським законодавством права на доступ до правосуддя.

Отже, за наведених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи рішення про закриття провадження у справі суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду та дійшов помилкового висновку, що вирішення даного спору не віднесено до компетенції Окружного адміністративного суду.

Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення даної справи.

Відповідно до ст. 320 КАС України наведені обставини є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, з урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне ухвалу Окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року про закриття провадження скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 313, 320-322, 325, 328 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року про закриття провадження в адміністративній справі № 640/2335/19 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
Н.М. Літвіна

Повний текст постанови виготовлено 10 червня 2019 року