Справа № 160/9405/18
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2019 року Справа № 160/9405/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О.В.,
секретаря судового засідання Максименко Е.М.,
представників позивача Савруцького С.С., Чуприни А.В.,
представника відповідача Лейченко І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСК» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСК» (далі ТОВ «ЕСК», позивач) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі відповідач), у якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати прийняті першим заступником начальника ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим Ігорем Михайловичем постанови про накладення штрафу на ТОВ «ЕСК»:
- №ДН1738/255/АВ/ІП-ФС/709 від 15.11.2018 року у розмірі 3723,00 грн.;
- № ДН1738/255/АВ/ТД-ФС/710 від 15.11.2018 року у розмірі 2010420,00 грн.
Ухвалою від 17.12.2018 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з недотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, та встановлено п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду у підготовчому засіданні.
В обгрунтування позову зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваними постановами, зазначаючи, що відповідачем було прийнято рішення про накладення штрафу на позивача за порушення законодавства про працю на підставі не підписаного акту перевірки та без розгляду зауважень, які є його невід`ємною частиною. Позивач вважає, що юридичні особи не обмежені в праві залучати фізичних осіб до виконання певного виду роботи на підставі цивільних договорів, і не зобов`язані законодавством укладати тільки трудові договори. Посадовою особою відповідача не було досліджено питання о котрій годині були зроблені повідомлення до ДФС, та з якого часу перелічені в акті фізичні особи були фактично допущені до роботи, тоді як вказані в акті фізичні особи допускались до роботи тільки після відправлення повідомлення до ДФС через комп`ютерну програму М.Е.DОС. Також, позивачем зазначено, що направлення на проведення інспекційного відвідування №910 від 10.10.2018 року питання оплати праці працівників не становило предмет інспекційного відвідування.
Представником відповідача 07.02.2019 року подано відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, обгрунтовуючи тим, що позивачем підмінено трудові договори укладеними цивільно-правовими угодами, оскільки в останніх зазначено про процес робіт, які мають постійний характер виконання. Інспекційним відвідуванням встановлено, що у 2018 році прийнято на роботу 35 працівників, повідомлення до ДФС були відправлені у день видання наказу та фактичного допуску до роботи. Також, встановлено, що заробітна плата працівникам протягом 2018 року видається один раз на місяць, що не відповідає вимогам закону. Враховуючи викладене, відповідачем правомірно винесено оскаржувані постанови, а тому позов не підлягає задоволенню.
26.02.2019 року позивачем надано суду відповідь на відзив, в обгрунтування якого зазначено, що у відзиві на позовну заяву відповідачем залишено поза увагою всі аргументи позивача щодо порушення його прав під час проведення перевірки та прийняття рішень про накладення штрафів. Відповідачем при поданні відзиву не враховано ті обставини, що цивільно-правові угоди, укладені між ТОВ «ЕСК» та визначеними в акті фізичними особами містять дані про надані послуги або виконані роботи, ціну договору, відповідальність сторін, обов`язок сторін підписати акт приймання виконаних робіт, та обов`язок замовника оплатити виконавцеві винагороду на підставі вказаного акту. Крім того, у всіх договорах зазначено, що роботи виконуються виконавцем на свій ризик. Жоден з 35 працівників, прийнятих на роботу у 2018 році, не був фактично допущений до роботи до моменту направлення повідомлення до ДФС, що підтверджується роздруківками з програми МЕДОК. Позивачем зазначено, що відповідач вийшов за рамки предмета перевірки і у нього не було правових підстав для накладення на позивача фінансових санкцій за виплату заробітної плати працівникам один раз на місяць.
Представники сторін в судовому засіданні підтримали обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Актом інспекційного відвідування встановлено наступне:
- в порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України ТОВ «ЕСК» було допущено 18 працівників до роботи без укладання трудового договору;
- в порушення норм Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» у 2018 році прийнято на роботу 35 працівників, повідомлення до ДФС України були відправлені у день видання наказу та фактичного допуску до роботи;
- в порушення вимог ч.2, 3 ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам підприємства протягом 2018 року видається один раз на місяць, що не відповідає вимогам закону.
Примірник акту перевірки отримано директором ОСОБА_1 . поштою 19.11.2018 року із зауваженнями.
15.11.2018 року на підставі акту інспекційного відвідування, відповідачем прийняті оскаржувані постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами:
- №ДН1738/255/АВ/ТД-ФС/710, якою накладено на позивача штраф у розмірі 2010420 грн. за допущення 18 працівників до роботи без укладання трудового договору;
- №ДН1738/255/АВ/ТД-ФС/709, якою накладено на позивача штраф у розмірі 3723 грн. за несвоєчасне повідомлення органів ДФС про прийняття працівника на роботу та виплату заробітної плати один раз на місяць.
Не погоджуючись з прийнятими постановами, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
26.04.2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).
Порядок № 295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Пунктом 2 Порядку № 295 визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема Держпраці та її територіальних органів.
Згідно з п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією ДФС та її територіальних органів про:
- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;
- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;
- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;
- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про охорону праці» контроль за додержанням законодавства про оплату праці здійснюють: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю; органи доходів і зборів.
Не допускається приховування від зазначених органів будь-якої інформації з питань оплати праці.
Зазначені державні органи мають право одержувати від суб`єктів господарювання та найманих ними осіб інформацію, документи і матеріали та відвідувати місця здійснення господарської діяльності під час виконання трудової функції такими найманими особами.
Суд зазначає, що в наказі №870-І та направленні на проведення перевірки №310 від 10.10.2018 року не міститься конкретного переліку питань, що підлягають інспекційному відвідуванню, а саме наказано у період з 12.10.2018 року по 19.10.2018 року провести інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю позивачем.
Вказане включає в себе і проведення інспекційного відвідування в частині питань додержання законодавства щодо оплати праці, а тому твердження позивача про те, що питання оплати праці не становило предмет інспекційного відвідування не відповідає дійсності.
Відповідно до пункту 26 Порядку №295 у разі відмови керівника чи уповноваженого представника об`єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках.
Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування.
Об`єкт відвідування зобов`язаний повернути інспектору праці підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання.
Судом встановлено, що акт будо надіслано позивачу поштою, про що директором підприємства зроблено відповідну відмітку 19.11.2018 року.
Позивача не було позбавлено права подачі зауважень до акту інспекційного відвідування.
З аналізу наведених норм, судом встановлено правомірність підстав та процедури проведення перевірки.
Вирішуючи питання щодо наявності порушення трудового законодавства з боку позивача, суд враховує, що за нормами статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Судом встановлено, що між ТОВ «ЕСК» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 було укладено договори підряду.
Згідно умов вказаних договорів замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання по завданню замовника на свій ризик, за плату виконати ремонтні роботи.
Вказаними договорами визначено предмет договору, вимоги до якості робіт, строк виконання, вартість робіт.
На підтвердження виконання вказаних договорів сторонами договорів складені та підписані акти приймання виконаних робіт.
У відповідності до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору.
Згідно ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень в цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу вони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В усіх цивільно-правових договорах (договорах підряду), укладених між ТОВ «ЕСК» (замовник) та вищевказаними фізичними особами (виконавець) чітко зазначено певну роботу в предметі договорів, як цього й вимагає стаття 837 Цивільного кодексу України.
Згідно даних договорів факт надання послуг з боку виконавця засвідчується актами приймання виконаних робіт, які підписуються сторонами після надання послуг та є невід`ємною частиною договорів.
Пунктом 2.2 договорів передбачено виплату винагороди за виконані ремонтні роботи.
Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст.ст. 902-903 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто, у випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Враховуючи наведені норми, можна дійти висновку, що сторони, підписавши цивільно-правові договори підряду, дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, які не суперечать нормам чинного законодавства України, що відображено у відповідних договорах. У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Доказів наявності у цивільно-правового договорів підряду ознак нікчемних правочинів відповідачем не надано, як і не надано доказів визнання судом даних договорів недійсними.
Вказані особи були залучені для виконання ремонтних робіт з метою виконання позивачем, як підрядником, умов договору підряду №6/48 від 06.02.2017 року, укладеного з замовником ТОВ «Єдина будівельна компанія».
Чинне законодавство України не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому вважає, що сторони договору (працедавець та працівник) вільні у своєму виборі подо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.
При цьому, слід зазначити, що зобов`язати підприємство та фізичну особу укласти трудовий договір, коли між ними фактично існують відносини іншого характеру, або ж визнати існуючий між ними договір недійсним не входить до компетенції органів Держпраці.
Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що до роботи не допускаються працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці.
Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону праці» працівник це виключно та особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).
Оскільки фізичні особи залучалися ТОВ «ЕСК» до виконання робіт на підставі цивільно-правових, а не трудових договорів чи контрактів, вони відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону праці» не вважалися працівниками, а тому на них не розповсюджувалися положення статей 18 та 21 вказаного закону.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у даному випадку передбачена періодичність надання послуг виконавцем, без фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, з обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку, оплата наданих послуг проводилась саме по факту наданих конкретних послуг за актами виконаних робіт, а не за сам процес виконання трудових обов`язків протягом трудового дня.
Враховуючи предмет укладених договорів та поняття трудового договору, аргументи відповідача про трудовий характер відносин між ТОВ «ЕСК» та фізичними особами не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.
Таким чином, висновки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про порушення ТОВ «ЕСК» вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України є помилковими, а тому прийнята на підставі цих висновків постанова про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН1738/255/АВ/ТД-ФС/710 від 15.11.2018 року є необґрунтованою і такою, що прийнята без врахування всіх істотних обставин.
Щодо порушень трудового законодавства, що виразилося у прийнятті на роботу 35 працівників з повідомленням ДФС у день видання наказу та фактичного допуску до роботи, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" від 17.06.2015 №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника.
Представником позивача надані суду повідомлення про прийняття працівника на роботу, які направлялись до органів ДФС у день прийняття наказу про прийняття на роботу, що підтверджується квитанціями №1.
Відповідно до статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний:
1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;
2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;
3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;
4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.
Таким чином, у період між прийняттям наказу про призначення на роботу та фактичним допуском працівника до роботи роботодавцем здійснюється комплекс заходів, присвячений організаційним питанням роботи працівника.
Отже, беззаперечне твердження відповідача про порушення позивачем вимог законодавства тільки на підставі того, що відповідне повідомлення до ДФС було направлено у день винесення наказу про прийняття працівника на роботу, тобто вже після його допущення до роботи, є припущенням перевіряючих та не доводить вину позивача, оскільки посадовою особою відповідача не було досліджено питання о котрій годині були зроблені повідомлення до ДФС, та з якого часу перелічені в акті фізичні особи були фактично допущені до роботи.
Таким чином, висновки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про порушення ТОВ «ЕСК» вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 є помилковими, а тому прийнята на підставі цих висновків постанова про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН1738/255/АВ/ТД-ФС/709 від 15.11.2018 року є необґрунтованою і такою, що прийнята без врахування всіх істотних обставин.
Також, суд зазначає, що постанова №ДН1738/255/АВ/ТД-ФС/709 від 15.11.2018 року охоплює в собі відповідальність за два порушення, в тому числі і за виплату заробітної плати один раз на місяць відповідно до відомості за вересень 2018 року.
Вказані порушення об`єднані відповідачем санкцією однієї норми, а саме абз. 8 ч.2 ст. 265 КЗпП України де зазначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.
Суд зазначає, що відповідачем було неправомірно об`єднано два різні види порушень санкцією одного абзацу ч.2 ст. 265 КЗпП України, оскільки за виплату заробітної плати один раз на місяць передбачено інший вид санкції, а саме абзацем 3 та 4 ч.2 ст. 265 КЗпП України визначено, що за:
- порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;
- недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне з метою відновлення порушеного права позивача визнати протиправною та скасувати постанову №ДН1738/255/АВ/ТД-ФС/709 від 15.11.2018 року.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведення позивачем протиправності винесення оскаржуваних постанов, а тому позов пілягає задоволенню.
На підставі частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись, ст.ст. 139, 241 - 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН1738/255/АВ/ІП-ФС/709 від 15.11.2018 року про накладення штрафу у розмірі 3723,00 грн.
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН1738/255/АВ/ТД-ФС/710 від 15.11.2018 року про накладення штрафу у розмірі 2010420,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 квітня 2019 року.

Суддя О.В. Врона