Справа № 260/211/19
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуЛьвів№857/5410/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року про закриття провадження у справі №260/211/19 (головуючий суддя Рейті С.І. проголошене о 11:29 год у м. Ужгороді повний текст складений 24.04.2019р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державного агентства лісових ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28.12.2018 року позивачем подано заяву про звільнення з посади директора державного підприємства «Рахівське лісове дослідне господарство» Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства з 31.01.2019 року. 21.01.2019 року ОСОБА_1 подано заяву про відкликання заяви від 28.12.2018 року про звільнення з посади директора державного підприємства «Рахівське лісове дослідне господарство» Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства з 31.01.2019 року. Разом з цим, після отримання органом управління - Державним агентством лісових ресурсів України заяви від 21.01.2019 року, останнім було винесено оскаржений наказ № 37-к від 21.01.2019 року «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 ». Так, наказом Державного агентства лісових ресурсів України №37-к від 21.01.2019 року «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади директора державного підприємства «Рахівське лісове дослідне господарство», яке координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, 31.01.2019 за угодою сторін за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає рішення про його звільнення з роботи незаконним та звернувся до суду із позовом про визнання його протиправним та скасування.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року закрито провадження у справі.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що не погоджується із ухвалою суду першої інстанції, оскільки таке прийняте з порушенням норма матеріального та процесуального права. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. З урахуванням наведеного просить ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення судової повістки на 12.06.2019 р. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки вимоги позивача не мають ознак публічно-правового спору, які передбачені нормами КАС України.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

З аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Пунктом 17 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності саме рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З наведеного слідує, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу».

Відповідно до Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Державна служба характеризується тим, що: а) здійснюється на державних посадах у державних органах або їх апаратах; б) має своєю метою реалізацію завдань і функцій держави; в) регламентується Законом України «Про державну службу» та іншими спеціальними законами; г) характеризується особливістю вступу на державну службу, її проходженням, припиненням службових відносин; ґ) пов`язана з присвоєнням рангів, чинів, спеціальних і військових звань; д) характеризується безпартійністю або політичною нейтральністю державних службовців; е) оплачується за рахунок державного бюджету.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Водночас до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та ін.

Абзацом 3 ч. 2 ст. 81 ЦК України передбачено, що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як слідує з матеріалів позовної заяви, зокрема, з копії трудової книжки позивача, 07.10.2010 року ОСОБА_1 призначений за контрактом на посаду директора з 07.10.2010 року по 06.10.2015 року (наказ № 623-к від 07.10.2010 року ДАЛГУ).

З наявного в матеріалах позову Статуту Державного підприємства «Рахівське лісове дослідне господарство» (на посаду директора якого просить поновити позивач) вбачається, що дане підприємство засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Міністерства лісового господарства України від 26.05.1995 року №57 «Про створення державних лісогосподарських підприємств у Закарпатській, Івано-Франківській та Чернівецькій областях» та з урахуванням наказу Державного комітету лісового господарства України від 03.03.2005 року №216 «Про перейменування Рахівського і Хустського державних лісогосподарських підприємств», належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства.

Статтею 4 Статуту визначено, що підприємство є державним комерційним підприємством - юридичною особою публічного права та суб`єктом господарювання державного сектору економіки. Підприємство здійснює свою діяльність на комерційній основі, відповідно до чинного законодавства України та цього Статуту.

У статті 8 Статуту зазначено, що управління підприємством здійснює директор, наймання якого здійснюється Органом управління майном шляхом укладання з ним контракту в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Будь-які відомості про те, що посада директора підприємства належить до посад державних службовців у Статуті відсутні. Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 , у ній відсутній запис про складення ним присяги державного службовця та присвоєння рангу державного службовця при прийнятті на посаду директора Державного підприємства «Рахівське лісове дослідне господарство».

Отже, з наведеного слідує, що відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, не є публічно-правовими, оскільки спір між ОСОБА_1 із Державним агентством лісових ресурсів України виник з приводу перевірки правильності оскарженого наказу, прийнятого суб`єктом владних повноважень не при здійсненні владних управлінських функцій, а для врегулювання трудових відносин між працівником та підприємством.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спір між сторонами виник із трудових відносин, за своєю правовою природою не пов`язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тобто не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року про закриття провадження у справі №260/211/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний текст постанови складено 14.06.2019р.