Справа № 285/1255/19
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/1255/19

Головуючий у 1-й інстанції: Мозговий В.Б.

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

18 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Поліцейського роти БУПП в Житомирській області ДПП рядового поліції Мичківського Максима Русланович на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського роти БУПП в Житомирській області ДПП рядового поліції Мичківського Максима Руслановича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

1. В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 № 017253, якою його визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною шість статті 121 КУпАП та закрити провадження у справі.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він перед початком руху ретельно перевірив належність роботи зовнішнього освітлення транспортного засобу, а під час руху транспортного засобу не міг бачити, чи працює освітлення номерного знаку.

3. Позивач вказав, що застосоване до нього, постановою інспектора поліції, стягнення у виді штрафу у 170 грн є незаконним, неправомірним та необґрунтованим з огляду на відсутність складу адміністративного правопорушення, а саме, ознак умислу та необережності.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

4. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 23 квітня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

5. Змінено постанову серії ДП18 № 017253 від 04 квітня 2019 року в частині обраного ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн в зв`язку із скоєнням ним правопорушення, передбаченого частиною шість статті 121 КУпАП, звільнивши його від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП з огляду на малозначність скоєного правопорушення і обмежитись усним зауваженням.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. За змістом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04 квітня 2019 року серії ДП18 № 017253, позивач ОСОБА_1 04 квітня 2019 року о 21 год 55 хв на автодорозі Київ-Чоп, 183 км, керував транспортним засобом FORD TRANSIT, номерний знак НОМЕР_1 , у якому, в темну пору доби, не працювало освітлення заднього номерного знаку.

7. Позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шість статті 121 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

8. Не погоджуючись з оскаржуваною постановою позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

9. Суд першої інстанції, розглядаючи позов, прийшов до висновку про правомірність винесеної постанови, з огляду на те, що відповідачем доведений факт порушення позивачем ПДР, а саме те, що водій керував транспортним засобом, у якому в темну пору доби не працювало освітлення заднього номерного знаку.

10. Зважаючи на те, що скоєне ОСОБА_1 правопорушення не потягло за собою настання будь-яких негативних наслідків, обставини правопорушення, особу правопорушника, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість звільнити позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, задовольнивши частково позовні вимоги.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

11. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

12. В обґрунтування апеляційної скарги вказує про те, що суд першої інстанції неправомірно замінив захід стягнення за вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

13. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що оголошуючи позивачу усне зауваження, суд першої інстанції не врахував, що в даній справі він не є органом, який уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною шостою статті 121 КУпАП, оскільки відповідно до частини першої статті 222 КУпАП розгляд такої справи віднесений цим Кодексом до відання органів Національної поліції та, відповідно, саме ці органи вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі статті 22 КУпАП.

14. Вказав, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектор керувався ПДР України та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєно. Накладене інспектором стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн в результаті притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною шостою статті 121 КУпАП встановлене санкцією частини шостої статті 121 КУпАП, як фіксоване та безальтернативне і не передбачає іншого виду стягнення окрім штрафу.

15. Застосування судом частини третьої статті 286 КАС України вважає необґрунтованим та безпідставним.

16. Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, що не перешкоджає розгляду справи.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

17. Відповідно до статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції переглядається виключно в цих межах.

18. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. Згідно із вимогами частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

20. Закон України "Про дорожній рух" № 3353-XII від 30 червня 1993 року регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

21. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

22. Відповідно до положень пункту 1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

23. Згідно із вимогами пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

24. У відповідності до вимог пункту 2.9.в Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, в тому числі, з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

25. Відповідно до вимог пункту 2.3. Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, стежити за технічним станом транспортного засобу у дорозі.

26. Статтею 16 Закону "Про дорожній рух" визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу, якими, зокрема визначено, що водій зобов`язаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.

27. Положенням частини шостої статті 121 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема за керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

28. Відповідно до підпункту 3.5. частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення та здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

29. В силу вимог частини першої статті 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

30. Суд першої інстанції дійшов висновку про підтвердження факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 121 КУпАП, оскільки позивач у своїй позовній заяві не заперечував той факт, що на момент зупинки транспортного засобу працівником поліції освітлення заднього номерного знаку не працювало.

31. Одночасно суд прийшов до висновку, що оскільки це правопорушення не потягло за собою будь-яких наслідків, то наявні підстави обмежитися щодо позивача усним зауваженням з застосуванням положень статті 22 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності.

32. В позовній заяві позивач вказував, що постанова про адміністративне правопорушення відповідачем винесена без правових на те підстав та із порушенням процесуального порядку винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.

33. Незважаючи на той факт, що суд першої інстанції не надавав юридичної оцінки цим доводам позивача, останній судове рішення не оскаржував, апеляційної скарги на судове рішення не подавав. Зазначене свідчить про його згоду з судовим рішенням в частині скоєння ним правопорушення.

34. Суд ще раз наголошує, що апеляційна скарга на судове рішення подана відповідачем, а позивачем апеляційна скарга на судове рішення не подана. Відтак, суд не вправі оцінювати судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

35. За таких обставин, судом апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 308 КАС України перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції виключно в межах доводів апеляційної скарги, щодо його неправомірності в частині заміни заходу стягнення за вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

36. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що повноваженнями застосовувати положення статті 22 КУпАП мають виключно органи, наділені правом проводити розгляд справи про адміністративні правопорушення.

37. Колегія суддів з такими твердженнями погоджується, та вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо зміни заходу стягнення, звільнення його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, виходячи з наступного.

38. Згідно із статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

39. Відповідно до статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

40. Відповідно до вимог статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

41. Статтею 22 КУпАП встановлюється, що усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Згадана норма не передбачає обов`язковості звільнення від адміністративної відповідальності за всі малозначні правопорушення, а передбачає тільки право прийняти таке рішення.

42. Статтею 288 КУпАП визначено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

43. Відповідно до статті 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

44. Аналогічні норми містяться і у положеннях частини третьої статті 286 КАС України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року.

45. Так, відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

46. Із вищезазначеного вбачається, що суд, розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення наділений повноваженнями змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, однак не звільнити особу від відповідальності у зв`язку із малозначністю.

47. Це пов`язано з тим, що сфера застосування статті 22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) поширюється виключно на орган, уповноважений вирішувати справу.

48. Частиною шість статті 121 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема за керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

49.Тобто, законодавцем чітко встановлений відповідний вид санкцій (штраф), який підлягає застосуванню до правопорушника у разі прийняття органом, уповноваженим вирішувати справу, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

50. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

51. Відтак, змінюючи захід стягнення та оголошуючи позивачу усне зауваження, суд першої інстанції не врахував, що в цій справі він не є органом, який уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною шостою статті 121 КУпАП, оскільки в силу статті 222 КУпАП розгляд такої справи віднесений цим Кодексом до відання органів Національної поліції та, відповідно, саме ці органи вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі статті 22 КУпАП.

52. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у справах №660/575/16-а від 31 січня 2018 року та №678/896/17 від 12 квітня 2018 року.

53. Разом з тим, суд, встановивши, що були підстави для звільнення особи від відповідальності у зв`язку з малозначністю, не позбавлений права надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу в силу положень пункту два частини третьої статті 286 КАС України.

54. Перевіряючи висновки суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності колегія суддів враховує наступне.

55. В оскаржуваній постанові суд обмежується виключно зазначенням, що порушення правил дорожнього руху не потягло будь-яких наслідків.

56. Зазначені висновки суду є немотивованими та не можуть слугувати для звільнення особи від відповідальності, виходячи з наступного.

57. Частиною першою статті 1187 Цивільного Кодексу України визначено, що діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, як така, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб визнається джерелом підвищеної небезпеки.

58. Правила безпеки дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року розроблені відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

59. Пунктом 1.3 Правил визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Пунктом 1.4 Правил визначено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

60. Статтею 2 КУпАП визначено, що його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

61. Позицію суду першої інстанції, яка полягає в тому, що усі порушення правил дорожнього руху, які не тягнуть за собою негативних наслідків, необхідно визнавати малозначними, колегія суддів вважає неправомірною і такою, що суперечить встановленій чинним законодавством системі розмежування окремих правопорушень в сфері порушення правил дорожнього руху.

62. Кодекс України про адміністративні правопорушення якраз і встановлює відповідальність за ті порушення правил дорожнього руху, які не потягнули за собою негативних наслідків або якщо ці наслідки не спричинили тілесних ушкоджень певного ступеня тяжкості. Спричинення інших, більш тяжких наслідків, внаслідок порушень правил дорожнього руху взагалі тягне кримінальну відповідальність.

63. Під малозначністю правопорушення необхідно розуміти таку дію чи бездіяльність, що формально і містить ознаки адміністративного правопорушення, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

64. Вимоги до учасників руху щодо керування транспортними засобами з освітленими та видимими номерними знаками спрямовані на запобігання скоєння правопорушень та своєчасне їх виявлення, свідоме порушення цих вимог не дає підстав визнавати відповідні дії малозначними.

65. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

66. Наведене вище підтверджує доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги.

67. З цих підстав колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

68. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

69. У відповідності до вимог пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

70. Згідно із пунктом чотири частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

71. Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Поліцейського роти БУПП в Житомирській області ДПП рядового поліції Мичківського Максима Русланович задовольнити повністю.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського роти БУПП в Житомирській області ДПП рядового поліції Мичківського Максима Руслановича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП рядового поліції Мичківського Максима Руслановича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 червня 2019 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.