Справа № 206/7230/16-а(2-а/206/174/16)
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 червня 2019 року

Київ

справа №206/7230/16-а(2-а/206/174/16)

адміністративне провадження №К/9901/22352/18 К/99901/22351/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська в складі судді Румянцева О.П. від 30.03.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Черпурнова Д.В., Сафронової С.В., Мельника В.В. від 04.07.2017 у справі №206/7230/16-а(2-а/206/174/16) за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська, правонаступник якого Лівобережне об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 через відсутність реєстрації в Україні протиправною;

- зобов`язати територіальний орган Пенсійного фонду - Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити та виплатити пенсію за віком, зароблену трудовим стажем ОСОБА_1 у розмірі згідно діючого законодавства з дати звернення з заявою до відповідача, тобто з 20 жовтня 2009 року, з врахуванням компенсації втрати частини доходів, починаючи з 06 лютого 2008 року, тобто з дати виникнення такого права призначення пенсії.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо не призначення пенсії позивачеві протиправною та щодо відмови у призначенні пенсії через відсутність місця реєстрації в Україні.

Зобов`язано Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити та виплатити пенсію за віком, зароблену трудовим стажем ОСОБА_1 у розмірі згідно діючого законодавства починаючи з 23 червня 2016 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, представник позивача та відповідач подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просять судові рішення скасувати. Відповідач в своїй касаційній скарзі просить ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що згідно з пунктом 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі - Порядок) особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Не подано необхідних документів для призначення пенсії в оригіналі.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити судове рішення в частині дати поновлення виплати пенсії, вказавши з 20.10.2009 року. Вважає, що до спірних правовідносин не повинні застосовуватися строки звернення до суду, оскільки право має бути відновлене з дати звернення з первинною заявою про призначення виплати пенсії - 20.10.2009..

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України. В 2000 році позивач виїхала на постійне місце проживання до Німеччини, де мешкає до теперішнього часу.

21 жовтня 2009 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська із заявою про призначення пенсії.

Листом від 05 листопада 2009 року №М-179/06-25 Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська повідомило позивача про те, що для вирішення питання щодо визнання права на призначеної пенсії за віком необхідно подати документи, які підтверджують факт постійного проживання на території Самарського району м. Дніпропетровська.

30 грудня 2009 року на адресу Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська надійшла повторна заява про призначення пенсії, складена в довільній формі із наданням документів, необхідних для призначення пенсії за віком.

В подальшому не звернення позивача та його представника щодо призначення пенсії, територіальні управління ПФУ та Пенсійний фонд України листами повідомляли про необхідність особистого звернення позивача або через уповноваженого представника до управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, з дотриманням Порядку подання та оформлення документі для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та наданням повного пакету необхідних документів.

Рішенням комісії з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства при призначенні та виплаті пенсій управління Пенсійного фонду України від 08 квітня 2016 року відмовлено у призначенні пенсії за віком з посиланням на ст.ст. 8, 44 ЗУ ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто на відсутність паспорта громадянина України та реєстрації на території України.

Не погоджуючись з отриманою відмовою позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач має право на призначення пенсії, незалежно від місця проживання, проте, враховуючи строки звернення до суду.

Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Німеччині, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність відмови відповідача у реалізації конституційного права позивача на пенсійне забезпечення з підстав ненадання документу, що підтверджує фактичне проживання, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком, представником позивача була надана копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Статтею 44 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Частиною п`ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

На виконання названих норм Закону № 1058-IV Правлінням Пенсійного фонду затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У пункті 7 Порядку міститься перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

Згідно з пунктом 30 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 38 Порядку).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 39 Порядку).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.

При цьому, як вже зазначалось вище призначення та отримання пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Стосовно строків, які є предметом оскарження представником позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частина 2 цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Колегія суддів погоджується в даному випадку з судами попередніх інстанцій про правильність обрахування дати призначення пенсії, враховуючи шестимісячний строк звернення до суду.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії. Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України

Крім того, відповідачем фактично не приймалось рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком, а у межах вимог Порядку № 22-1 здійснено розгляд питання прийняття поданих документів.

За таких обставин та враховуючи те, що у даній справі судами попередніх інстанцій надавалась оцінка лише тим обставинам, які відповідач зазначив у роз`ясненні посилаючись на відсутність законних підстав для призначення пенсії позивачу, проте уповноважений орган та суди попередніх інстанцій не перевіряли дотримання інших умов для призначення пенсії, зокрема, не з`ясовували та не вирішували питання щодо наявності у позивача страхового стажу, що є обов`язковою умовою для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів дійшла висновку про необхідність покласти на відповідача обов`язок повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 343, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Зобов`язати Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі розглянути повторно заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на підставі Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти рішення відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук ,

Судді Верховного Суду