Справа № 480/4402/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Л.М. Опімах
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 р. Справа № 480/4402/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року по справі № 480/4402/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Сумській області

про скасування податкової вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Сумській області від 14.03.2018 р. № 3208-17 про сплату боргу в сумі 2146,14 грн;

- скасувати рішення Головного управління ДФС у Сумській області про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 869,69 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року позов задоволено частково.

Скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Сумській області від 14.03.2018 р. № 3208-17 про сплату боргу в сумі 2146,14 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Головне управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення в цій частині з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апелянт зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем взагалі не було вказано код платника, що при адмініструванні своєчасності сплати податків контролюючим органом унеможливило ідентифікувати ОСОБА_1 Днем сплати позивачем податку на доходи з фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування фактично є ІНФОРМАЦІЯ_1 року- день ідентифікації позивача як платника вищевказаного податку.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

З урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в 2013 році позивачем було отримано дохід у вигляді успадкованого майна.

23.07.2014 р. на рахунок місцевого бюджету Осоївської сільської ради позивачем сплачено податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 4348,47 грн (а.с.9).

14.03.2018 р. ГУ ДФС у Сумській області сформовано податкову вимогу № 3208-17 про сплату боргу в сумі 2146,14 грн (а.с.7).

23.10.2018 р. листом ГУ ДФС у Сумській області № 19131/10/18-28-54-13 позивача повідомлено, що за ОСОБА_1 рахується штрафна санкція, яка виникла за результатами річного декларування за підсумками 2013 року з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 869,69 грн, та пеня в сумі 2146,14 грн. (а.с.8).

Позивач, вважаючи протиправною вимогу відповідача, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем виконано обов`язок щодо сплати податку, передбачений ст.ст. 16, 174 Податкового кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності рішення Головного управління ДФС у Сумській області про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 869,69 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Статтею 174 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено порядок оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав.

Так, відповідно до підпункту «а» пункту 174.1. статті 174 ПК України об`єктом спадщини платника податку є, в тому числі об`єкт нерухомості.

Згідно із пунктом 174.2 статті 174 ПК України об`єкти спадщини оподатковуються: за нульовою ставкою: а) вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення; б) вартість власності, зазначеної в підпунктах «а», «б», «ґ» пункту 174.1 цієї статті, що успадковується особою, яка є інвалідом I групи або має статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, та вартість власності, зазначеної в підпунктах «а», «б» пункту 174.1, що успадковуються дитиною-інвалідом; в) грошові заощадження, поміщені до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери (облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР) та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років, погашення яких не відбулося, що успадковуються будь-яким спадкоємцем; за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення; за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу, для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем від спадкодавця-нерезидента, та для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем-нерезидентом від спадкодавця-резидента.

Пунктом 174.3 статті 174 ПК України передбачено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину. Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини. Нотаріус, щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку. Нотаріус видає спадкоємцю-нерезиденту свідоцтво про право на спадщину за наявності документа про сплату таким спадкоємцем податку з вартості об`єкта спадщини (пункт 174.4 статті 174 ПК України).

Відповідно до пункту 179.1 статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу (підпункт 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України).

Приписами пункту 179.7 статті 179 ПК України передбачено, що фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було подано до ДПІ у Краснопільському районі декларацію про майновий стан та доходи за 2013 рік і задекларовано дохід, отриманий у вигляді вартості успадкованого майна. За результатами річного декларування позивачем самостійно визначено суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4348,47 грн.

Визначені у податковій декларації сума грошових зобов`язань з податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 4348,47 грн. позивачем сплачена 23.07.2014 року, що підтверджується копією квитанції від 23.07.2014 року № 41 (а.с. 9).

Таким чином, позивачем виконано обов`язки щодо подання річної декларації про майновий стан і доходи та щодо самостійної сплати визначених у ній сум податкових зобов`язань до 1 серпня року, що настає за звітним; своєчасно сплачено визначені у декларації суми податкових зобов`язань.

Отже, формування Головним управлінням ДФС у Сумській області податкової вимоги про сплату податкового боргу, а саме пені у сумі 2146,14 грн. є протиправним.

Доводи апелянта про те, що днем сплати позивачем податку на доходи з фізичних осіб фактично є 12.04.2017 року, тобто день ідентифікації позивача як платника вищевказаного податку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з квитанції № 41 вбачається, що кошти у розмірі 4348,47 грн. сплачені та надійшли на відповідний рахунок 23.07.2014 року.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності прийнятої податкової вимоги, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 по справі № 480/4402/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов