Справа № 804/14773/13-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 червня 2019 року

Київ

справа №804/14773/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3695/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Новомосковської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року (суддя Конєва С.О.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року (судді: Дадим Ю.М. (головуючий), Богданенко І.Ю., Круговий О.О.)

у справі № 804/14773/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інбел»

до Новомосковської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інбел» (далі - Товариство) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Новомосковської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Новомосковська ОДПІ, податковий орган) про скасування податкових повідомлень-рішень від 20 вересня 2013 року № та № .

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило, що не порушувало вимог Податкового кодексу України при здійсненні господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Діксі Буд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес Альфа», Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Українсько-російська виробничо-комерційна фірма «Алькор», Приватним підприємством «Автобудцентр» та правомірно сформувало податковий кредит за результатами господарських взаємовідносин із зазначеними контрагентами. Натомість висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з вказаними контрагентами є безпідставними та не підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 17 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року, позов Товариства задовольнив: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Новомосковської ОДПІ від 20 вересня 2013 року форми «Р» № , форми «В4» № .

Судові рішення мотивовані тим, що залучені до матеріалів справи документи є достатніми та належними доказами реальності фінансово-господарської діяльності позивача з його контрагентами, вказаними в акті перевірки, а також здійснення за їх участю господарських операцій, тому Товариство правомірно включило до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за наслідками таких відносин. Висновки податкового органу про недійсність правочинів, укладених позивачем із його контрагентами, суперечать положенням статей 204, 215 Цивільного кодексу України, оскільки нікчемність правочинів позивача з його контрагентами відповідачем з посиланням на встановлені юридичні факти, які б прямо вказували на їх недійсність, не доведена. Крім того, висновки відповідача суперечать принципу індивідуальної відповідальності платника податків, який не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства з боку його контрагентів.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Новомосковська ОДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, а також невірну оцінку наявних у матеріалах справи доказів, просила скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства відмовити.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 жовтня 2014 року відкрито касаційне провадження.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу позивач просив залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість. Також Товариство зазначило, що зміст касаційної скарги зводиться до формальних міркувань про неповне дослідження доказів із проханням здійснити переоцінку доказів, наявних у матеріалах справи.

12 січня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інбел» зареєстроване як юридична особа 19 січня 2010 року виконавчим комітетом Новомосковської міської ради за адресою: 51215 , Дніпропетровська область , Новомосковський район , с . Орлівщина, вул. Піщанська , буд . 1 , перебуває на обліку в Новомосковській ОДПІ та є платником податку на додану вартість.

У період з 13 серпня 2013 року до 23 серпня 2013 року посадовою особою Новомосковської ОДПІ на підставі підпунктів 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правильності формування та декларування суми залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації) в податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2013 року в сумі 8 318 282 грн та по взаємовідносинам із ТОВ «Діксі Буд», ТОВ «Прогрес Альфа», ТОВ з ІІ УР ВКФ «Алькор», ПП «Автобудцентр» за період з 01 березня 2012 року до 30 листопада 2012 року, за результатами якої складено акт від 30 серпня 2013 року №344/221/31970883.

Згідно з висновками вказаного акта перевірки податковим органом встановлено наступні порушення:

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.7, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - завищено податковий кредит за рахунок включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за період з 01 березня 2012 року до 30 листопада 2012 року від ТОВ «Діксі Буд», ТОВ «Прогрес Альфа», ТОВ з ІІ УР ВКФ «Алькор», ПП «Автобудцентр» на загальну суму податку на додану вартість 382 461,90 грн, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, за період з 01 березня 2012 року до 30 листопада 2012 року на загальну суму - 382 461,90 грн;

- пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України - за результатами перевірки показники рядка 24 декларації підлягають зменшенню на суму 8 318 282,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки 20 вересня 2013 року відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» № , за яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у загальній сумі 787 216,25 грн, зокрема за основним платежем - 629 773 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 157 443,25 грн);

- форми «В4» № , за яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за квітень 2013 року на 8 318 282 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У статті 1 Закону № 996-XIV господарська операція визначена як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже господарські операції, які зумовлюють наслідки у вигляді виникнення у покупця можливості віднесення до податкового кредиту сум податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які зазвичай супроводжують операції певного виду та відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Для нарахування податкового кредиту також необхідними умовами є наявність у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної, її відповідність вимогам статті 201 ПК України.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкового кредиту, а покупця - права на його формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Як встановили суди попередніх інстанцій, основними видами діяльності позивача є виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; виробництво інших харчових продуктів, не віднесених до інших угрупувань; виробництво готових кормів для домашніх тварин; діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин та інші види діяльності.

З метою провадження статутної діяльності Товариством у період з 2011 року до 31 березня 2012 року здійснювалося будівництво заводу з виробництва преміксів, концентратів та комбікормів, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, зокрема копіями декларацій про початок будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації, копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно - завод по виготовленню преміксів, концентратів та комбікормів у с . Орлівщина вул. Піщанська,1.

Так, для виконання будівельних робіт з будівництва нежитлових приміщень заводу, між позивачем (Замовником) та ТОВ «Діксі Буд» (Підрядником) укладено договір підряду від 25 жовтня 2012 року № 25-10/12, за умовами якого Підрядник брав на себе зобов`язання виконати будівельно-монтажні роботи на об`єкті Замовника - завод по виробництву преміксів, концентратів та комбікормів, розташованого за адресою: вул. Піщанська,1 с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, а Замовник зобов`язаний був прийняти такі роботи та оплатити їх.

Факт реальності здійснення господарської операції за вищевказаним договором підтверджується дослідженими під час перевірки та відображеними в акті перевірки первинними бухгалтерськими документами, а саме: копіями довідок виконаних робіт КБ-3, копіями актів виконаних робіт, копіями податкових накладних, виписаних продавцем послуг - ТОВ «Діксі Буд» на адресу покупця послуг - ТОВ «Інбел», а також копіями виписок банку, зі змісту яких вбачається, що позивачем на користь ТОВ «Діксі Буд» здійснено оплату за виконані будівельні роботи згідно з договором підряду.

Також 11 липня 2012 року між позивачем (Замовником) та ПП «Автобудцентр» (Підрядником) укладено договір № 11-07/12, за умовами якого Підрядник брав на себе зобов`язання відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації виконати будівельно-монтажні роботи по устаткуванню зовнішніх мереж водопостачання та каналізації на об`єкті замовника - завод по виготовленню преміксів, концентратів та комбікормів у с. Орлівщина, вул. Піщанська, 1.

Факт реальності здійснення господарської операції за вищевказаним договором підтверджується дослідженими під час перевірки та відображеними в акті перевірки первинними бухгалтерськими документами, а саме: копіями актів виконаних робіт, копіями податкових накладних, виписаних продавцем послуг - ПП «Автобудцентр» на адресу покупця послуг - ТОВ «Інбел», а також копіями виписок банку, якими підтверджується оплата позивачем виконаних ПП «Автобудцентр» будівельних робіт.

Крім того, позивач мав взаємовідносини і з ТОВ «Прогрес-Альфа» та ТОВ з ІІ УР ВКФ «Алькор» щодо поставки будівельних матеріалів, що підтверджується договорами поставки від 09 листопада 2012 року № 01/91112 та від 03 березня 2012 року №030312, за умовами яких вказані підприємства поставили на об`єкт будівництва позивача будівельні матеріали.

Факт реальності здійснення господарських операцій за вказаними договорами поставки підтверджується дослідженими під час перевірки та відображеними в акті перевірки первинними бухгалтерськими документами, а саме: копіями видаткових накладних, податкових накладних, копіями інвентарних карток основних засобів, копіями актів списання матеріалів; копіями подорожніх листів, копією договору оренди транспортного засобу, які свідчать про те, що придбані матеріали були перевезені позивачем орендованим транспортом на об`єкт будівництва та використані у будівництві заводу; а також копіями виписок банку, якими підтверджується оплата позивачем придбаних у ТОВ «Прогрес-Альфа» та ТОВ з ІІ УР ВКФ «Алькор» будівельних матеріалів.

Вищевказані господарські операції із зазначеними контрагентами позивач відобразив у складі податкового кредиту відповідно до виписаних та наданих продавцями товарів і послуг податкових накладних, які і стали причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та були відображені у поданій позивачем декларації з податку на додану вартість за квітень 2013 року, де залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, відображений у рядку 24 податкової декларації складає 8 318 282,00 грн.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України (кореспондується з положеннями статті 71 КАС України у редакції, яка діяла на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, обмежившись посиланням у своєму акті на сумніви щодо реальності та можливості виконання контрагентами позивача прийнятих за договорами підряду обов`язків здійснити будівельні роботи, під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій не надав жодного доказу на підтвердження обґрунтованості своїх висновків та не заявив жодного клопотання щодо витребування чи отримання судом таких доказів.

Фактично відповідач, заявивши про фіктивність укладених позивачем угод, поклав на позивача та на суд обов`язок спростовувати ці висновки, обмеживши свою участь у розгляді справи формальним невизнанням заявленого позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що всупереч приписам частини другої статті 77 КАС України відповідачем не доведено належними та достатніми доказами правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги відповідача зводяться до відтворювання змісту акта перевірки та заперечень, наданих під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, відтак касаційна скарга Новомосковської ОДПІ не спростовує правильність доводів, якими мотивовані судові рішення, зводиться по суті до переоцінки належним чином проаналізованих судами доказів та не дає підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Новомосковської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова